Myslím, že si môžeme vybrať, ako vyrozprávať smutný príbeh.
V jednom prípade ho môžete prikrášliť.
Ako to robia vo filmoch a v románoch,
v ktorých sa krásni ľudia krásne poučia,
kde sa dá všetko napraviť
ospravedlnením a piesňou Petra Gabriela.
Verte, že takú verziu mám rada ako každé dievča.
Ibaže nie je pravdivá.
Toto je pravda.
Prepáčte.
NA VINE SÚ HVIEZDY
Ke som mala sedemnásť, koncom zimy
sa moja mama rozhodla, že trpím depresiou.
Jedáva ako vtáčik, takmer nevychádza z domu.
Ja nemám depku.
Číta jednu knihu stále odznova.
Má depresiu.
Nemám depresiu.
Podľa brožúr a webstránok je depresia sprievodný jav rakoviny.
Nie je to sprievodný jav rakoviny.
Je to sprievodný jav umierania.
A to je môj prípad.
KRUTÁ RANA OSUDU
Bolesti neujdeme.
Skúsime nový liek Zoloft.
Alebo Lexapro.
Dávku zvýšime na dvakrát denne.
Iba?
Len ma dopujte.
Som Keith Richards medzi deťmi s rakovinou.
Chodíš do podpornej skupiny?
Nič pre mňa.
Skvele to pomáha nadviazať kontakt s ľu mi, ktorí sú...
Ktorí sú... Čo?
Na tej istej ceste.
"Ceste"? To vážne?
Skús to.
Ktovie, možno ti to niečo dá.
Tak fajn.
Začneme?
Dnes sme sa tu zišli
doslova v Ježišovom srdci.
J. K. je tu s nami.
Kto sa podelí o svoj príbeh?
Som Angel. Mám akútnu myeloidnú leukémiu.
Sid. Akútna lymfoblastická leukémia.
Ahoj, som PJ. Mám neuroblastóm.
Som Patrick. Rakovina semenníkov.
Ušetrím vás desivých detailov jeho rakoviny gulí.
Vo vajkách mu našli nádor
a väčšinu z neho vyoperovali, pričom takmer zomrel. Ale nezomrel.
Takže tu ho máme, rozvedeného, bez priateľov,
žijúceho u rodičov na gauči,
propagujúceho svoju fan-rakovino-tastickú minulosť v Ježišovom srdci.
Doslova.
Aby nám ukázal, že jedného dňa pri troche šťastia
budeme možno na tom ako on.
čalší?
Hazel?
Som Hazel.
Pôvodne štítna žľaza,
teraz s pôsobivým druhotným bujnením v pľúcach.
Ako sa cítiš?
Odhliadnuc od smrteľnej rakoviny?
Dobre, aspoň myslím.
Sme tu pre teba, Hazel.
Zahrám alšiu pieseň?
Kristus je priateľ náš Až do konca bude pri nás stáť
Kristus
Ahoj, srdiečko.
Takže... bolo to super?
"Áno, mama, bolo to super!"
A to bol môj život.
Reality šou.
Kontroly u lekára.
Osem druhov predpísaných liekov trikrát denne.
Ale úplne najhoršia bola...
podporná skupina.
-Nemôžete ma nútiť. -Isteže môžeme.
Sme tvoji rodičia.
Už sme to preberali. Potrebuješ to.
Potrebuješ priateľov, byť tínedžerka.
Ak mám byť tínedžerka, neposielaj ma do skupiny.
Zožeň mi falošný občiansky, nech môžem chodiť do klubov,
piť gimlet a brať trávu.
Tráva sa "neberie".
Keby som mala falošný občiansky, tak to viem.
Cho do auta, prosím ťa.
A tak som šla.
Nie preto, že by som chcela, alebo si myslela, že mi to pomôže,
ale z rovnakého dôvodu, ako som robila všetko ostatné.
Aby mali naši radosť.
Nechápem, prečo nemôžem šoférovať ja.
Nemáš čo robiť. Zase tu budeš len sedieť a čakať.
Nebudem.
Musím všeličo vybaviť. Idem to obehať.
Jasné.
Ľúbim ťa.
Aj ja teba.
Uži si to.
Horšie ako umierať na rakovinu,
je mať dieťa, ktoré umiera na rakovinu.
Hej!
Spriateľ sa s niekým.
Prepáčte.
-Pôjdem po schodoch. -Žiadny problém.
čakujem.
Prepáč.
Moja chyba.
Mrzí ma to.
Tak kto začne?
Chce niekto začať? Kto to odpáli?
Tak spusť.
Som Beth. Mám sarkóm vretenových buniek.
Tento týždeň bol fajn.
Isaac, momentálne ťa čakajú vážne rozhodnutia.
Chceš nám o tom porozprávať? Alebo možno tvoj priateľ?
Nie, ja.
Zdravím.
Ahoj, som Isaac.
Mám retinoblastóm.
Vyoperovali mi jedno oko,
takže toto je sklené.
A idem do nemocnice na alšiu operáciu,
kde mi vyberú aj druhé oko.
Takže potom budem úplne slepý.
Ale mám šťastie, lebo chodím so strašne sexi kočkou,
na ktorú z aleka nemám, s Monicou.
A mám skvelých priateľov, napríklad Augusta Watersa, ktorí mi pomáhajú.
Takže toľko o mne. V aka.
Sme tu pre teba, Isaac.
čakujem.
Teraz ty, Gus.
Áno, dobre.
Som Augustus Waters.
Mám osemnásť
a pred rokom a pol som mal malý osteosarkóm.
Takže som prišiel o toto zlatíčko.
Teraz som sčasti kyborg, čo je super.
Ale tu som len preto, že ma o to požiadal Isaac.
A ako sa cítiš, Gus?
Skvele.
Som na horskej dráhe, ktorá vedie len hore.
Nechceš povedať skupine o svojich obavách?
Obavách?
Bojím sa zabudnutia.
Zabudnutia?
Áno.
Mám v úmysle žiť výnimočný život.
Aby si ma zapamätali.
Myslím, že keby som mal obavy, tak z toho, že na mňa zabudnú.
Chce sa k tomu vyjadriť niekto zo skupiny?
Hazel?
To som nečakal.
Chcem len povedať, že príde čas, ke všetci umrieme.
Bola doba pred ľudstvom a príde doba po jeho zániku.
Možno zajtra, možno o milión rokov.
A nezostane tu nikto,
kto by si pamätal Kleopatru, Muhammada Aliho či Mozarta,
nieto hocikoho z nás.
Zabudnutie je nevyhnutné.
A ak ťa to desí, nevšímaj si to.
Boh vie, že to robia všetci.
To je celkom dobrá rada.
Mám tieto sedenia rád, pretože je fajn počuť od každého...
-Vždy. -Vždy.
"Doslova."
Myslel som, že sme v suteréne kostola,
no zjavne sme boli doslova v Ježišovom srdci.
Áno.
Ako sa voláš?
Hazel.
Nie, celým menom.
Hazel Grace Lancasterová.
Čo je?
Nič som nepovedal.
Prečo na mňa tak pozeráš?
Lebo si krásna.
Bože.
Rád sa pozerám na krásnych ľudí.
Rozhodol som sa
neodopierať si tie prostejšie radosti života.
Najmä, ke čoskoro umrieme, ako si múdro poznamenala.
To je fajn. Ale krásna nie som.
-Ahoj, Gus. -Ahoj, Lisa.
-Mám rád, ke to povieš prvá. -Mám rada, ke to povieš prvý.
Dobre.
Vždy.
Čo znamená to "vždy"?
Je to také ich heslo.
"Vždy" sa budú mať radi a podobne.
To slovo si tento rok esemeskovali asi 14 miliónov ráz.
Stláčal jej kozu.
Po me si pozrieť film.
Čože?
Koncom týždňa mám voľno, mohli by sme...
Myslím teraz.
Môžeš byť vrah so sekerou.
Vždy je tá možnosť.
No tak, Hazel Grace. Riskni to.
Ja ne...
To vážne?
Je to odporné.
Čo?
Myslíš, že urobíš dojem alebo čo?
Všetko si pokazil.
-Všetko? -Áno, toto všetko!
Dokelu.
A tak dobre ti to šlo.
Bože! Bez hamartie sa to neobíde.
Tá tvoja je, že hoci máš rakovinu,
tlačíš prachy do korporácie,
aby si bol na tom ešte horšie?
Ja len, že nemôcť dýchať je hrozné!
Fakt hrozné.
"Harmatia"?
To je osudná chyba.
Osudná...
Neublížia ti, pokiaľ ich nezapáliš.
Nikdy som to neurobil.
Je to metafora.
Vecičku, čo zabíja, si vložíš medzi zuby,
ale nedáš jej moc zabiť ťa.
Metafora.
Hej, zlatko. Ideme pozerať Top Model?
Nie.
Mám program s Augustom Watersom.
Bože.
Áno, niekoľkokrát som zbabral vodičák.
Nekecaj.
Ke som ho robil štvrtýkrát, šiel som asi ako teraz.
A ke som skončil,
inštruktor pozrel na mňa a povedal:
"Vaša jazda, aj ke nepríjemná, nie je prakticky nebezpečná."
Výhoda rakoviny.
Absolútna.
Porozprávaj mi o sebe.
Mala som trinásť, ke to zistili.
Nemohlo to byť horšie.
Nádor štítnej žľazy, 4. štádium.
Veľa urobiť nemohli.
Čo ich, pravdaže, neodradilo.
Operácia.
Ožarovanie.
Chemoterapia.
čalšie ožarovanie.
Istý čas to zaberalo.
Ale potom prestalo.
Až sa mi jedného dňa začali zavodňovať pľúca.
Sestra!
Potrebujeme sestru!
Nemohla som dýchať. Nikto mi nevedel pomôcť.
Môžeš odísť, zlatko.
Neboj sa.
Mal to byť koniec.
Panebože.
Ale potom sa stalo niečo zvláštne. Antibiotiká zabrali.
Odsali mi vodu z pľúc. Vrátilo sa mi trochu sily.
Vzápätí som sa ocitla medzi pacientmi, na ktorých testujú lieky.
Vieš, tými, čo sa v Rakovinárskej republike preslávia tým, že nepracujú.
Volá sa Phalanxifor.
Na 70% pacientov nemal účinok,
ale mne z nejakého dôvodu zabral.
A tak to nazvali "Zázrak".
Moje pľúca fungujú biedne,
ale teoreticky by mohli takto fungovať...
čo ja viem, ešte nejaký čas.
Takže zas chodíš do školy?
Urobila som si maturitu a teraz chodím na nadstavbu.
Páni! Študentka!
To vysvetľuje tú sčítanosť.
Opatrne!
Vitaj v mojom skromnom príbytku.
Naši ich považujú za povzbudenie.
AK CHCEŠ DÚHU, POČÍTAJ S DAŽčOM
SME RADI, ŽE ŤA MÁME
Ani sa nepýtaj.
Čaute!
-Ahoj! -Augustus, ahoj.
Nová priateľka?
Áno. To je Hazel Grace.
Zdravím. Len Hazel.
Ako sa máš, "Len Hazel"?
Ahoj, Hazel.
Ideme dolu. Majte sa.
-Tešilo ma. -Aj nás.
Tu je.
Augustov svet.
Moja izba.
Pôsobivá zbierka.
Hrával som.
Môžem si sadnúť?
Áno. Cíť sa ako doma.
Mi casa es tu casa.
Prepáč. Schody
a to státie...
Áno, rozumiem.
Si okej?
Áno.
Dobre. Tak ako to s tebou je?
Už som ti povedala.
Zistili mi ju v trinástich...
Nie s rakovinou, aká si naozaj.
Záujmy, koníčky, záľuby, tvoje čudné fetiše.
Čudné fetiše?
Spomeň si na nejaký. Prvý, čo ti napadne.
Na niečo, čo máš rada.
Krutú ranu osudu.
Fajn. Čo je to?
Román.
Môj najobľúbenejší.
Sú v ňom zombíci?
Zombíci? Nie!
Vojaci Impéria?
Nie, je to iná kniha.
Tak o čom je?
O rakovine.
O rakovine?
Ale inak. Ver mi, je úžasná.
Napísal ju Peter Van Houten.
Jediný v mojom živote, kto,
po prvé, rozumie, aké to je zomierať,
a po druhé, nezomrel.
Fajn.
Prečítam si tú otrasnú knihu s veľmi nudným názvom,
v ktorej nie sú zombíci ani vojaci Impéria.
A za to
si ty prečítaš toto.
Strašnú a zároveň skvelú adaptáciu mojej obľúbenej videohry.
"Proti povstalcom."
Nesmej sa. Je úžasná.
Je o cti, obeti, statočnosti a hrdinstve.
O tom, ako prijať osud a niečo na svete zanechať.
čakujem.
Máš také studené ruky.
Ani nie studené, skôr neokysličené.
Hazel Grace?
Mám rád, ke používaš lekárske výrazy.
Niečo nové.
To máš od neho?
Myslíš herpes?
Áno.
Sen každej matky.
Obmedzte používanie
Žiadny strach.
Bože, mami, ja sa nebojím.
O nič nejde.
Jasné.
Len sme spolu boli, nečakám, že zavolá.
-To sú...? -Áno.
Myslel som, že sú to papričky.
Dnes je v Číne Deň kustovnice.
Nie je to skvelé?
Pekná farba.
Povedz, že v tej tvojej knihe chýba posledných 10 strán
Dobré, nie?
Takže dnes jedia veľa kustovnice?
Povedz, že to ešte nie je záver knihy!
Urobila som dezert,
aby sme na kustovnicu nezabudli.
Je to skvelý antioxidant.
KNIHA SA NEMÔŽE SKONČIŤ UPROSTRED VETY!
PREBOHA, ČO JE TO ZA ŠIALENSTVO?! ÁÁÁ!
Mne sa to páči.
Môžeme ju jesť každý rok.
-Každý rok. -Každý.
Jasné.
Fakt mi chutí.
Zlatko, chceš byť sama?
Čo?
Hazel Grace.
Vitaj v sladkom mučení pri čítaní Krutej rany osudu.
Ale porušujem všetky zásady!
Si v poriadku?
A porušujem ich
Ja? Áno, v úplnom.
Ale som s Isaacom a...
Nepomôže ti Hazel z podpornej skupiny?
-Premrhal som všetok čas -Isaac! Sústre sa.
Premrhal som všetok čas
Ako rýchlo môžeš prísť?
Super. Dvere máš otvorené.
Musím končiť. Čau.
Haló?
Hazel.
Isaac, je tu Hazel z podpornej skupiny.
-Ahoj. -Ahoj.
Pripomínam,
že Isaac práve šalie.
Ale vyzeráš fakt pekne.
Tá farba ti pristane.
čakujem.
Isaac.
Isaac, je tu Hazel.
Ahoj, Isaac.
Ahoj, Hazel.
Ako sa máš?
Dobre.
Zdá sa, že Isaac a Monica sa rozišli.
To mi je ľúto. Nechceš sa o tom porozprávať?
Nie, chcem len plakať a hrať videohry.
Aj tak by mu neuškodilo,
keby si mu ako žena povedala niečo povzbudivé.
Myslím, že reaguje primerane.
"Bolesť treba prežiť."
Cituješ moju knihu.
Povedala, že sa so mnou musí rozísť pred operáciou,
lebo to nezvládne.
Ja prídem o zrak, a ona to nezvládne.
Povedal som jej "vždy". Akože "vždy".
Ona ma nepočúvala a nepovedala mi to tiež...
Akoby už bolo po mne.
Občas
ľudia nechápu svoje sľuby vtedy, ke ich vyslovujú.
Viem, ale...
cítim sa bezcenný. Stále mám jej prívesok.
Daj ho dolu.
Jasné, dolu.
Áno.
To je ono, kamoš.
Chcem niečo rozkopať.
To nie, to nie.
-Udieraj do tohto. -Prepáč.
Chcel som ti zavolať už pred pár dňami,
ale čakal som na svoj ucelený názor na Krutú ranu osudu.
Sekundu.
Isaac.
Vankúš nerozbiješ.
Musíš niečo rozbiť.
Skús toto.
-Trofej? -Áno.
Si si istý?
Hľadal som spôsob ako povedať otcovi, že neznášam basket.
Odviaž sa!
Vždy!
Krutá rana osudu.
Som rada, že sa ti páči.
Áno, ale ten koniec.
Viem, je prerušený.
Prerušený? Žartuješ? Je zlý!
Chápem, že zomrela,
ale zostal nevyjasnený vzťah autora k...
-Gus? -Áno?
-Môžem? -Jasné.
Autora k čitateľke.
Ale ukončiť knihu v strede vety
je podľa mňa porušenie zmluvy.
Áno, chápem,
ale úprimne... je taká pravdivá.
Zomrieš uprostred života.
Uprostred vety.
A... neviem...
Veľmi by som chcela vedieť, čo sa stane so všetkými po smrti Anny.
Trebárs s jej mamou.
Alebo s pestovateľom tulipánov.
So škrečkom Sizyfom.
Áno!
Neskúšala si sa s Van Houtenom spojiť?
Písala som mu toľkokrát, nikdy neodpovedal.
Presťahoval sa do Amsterdamu, stal sa samotárom a...
Škoda.
Áno.
Isaac,
už ti je lepšie?
O tom je bolesť.
Musíš ju precítiť.
Pomôžem ti to upratať.
Hazel Grace.
Augustus Waters.
Neviem prestať myslieť na tú knihu.
Nemáš za čo.
Potrebujeme záver, nemyslíš?
Na ten som sa pýtala v listoch Van Houtena.
Nikdy neodpovedal?
Nie.
"Milý pán Waters,
píšem, aby som sa po akoval za vašu elektronickú poštu.
Som v ačný každému, kto si nájde čas,
aby si prečítal moju knihu."
Augustus.
Áno?
Čo to robíš?
Našiel som
Van Houtenovu asistentku, napísal jej mail.
Augustus!
Asi ho posunula Van Houtenovi.
Môžem pokračovať?
Bože. Áno, hovor!
"Som vaším dlžníkom, pane."
Hazel Grace, nazval ma "pane".
Augustus, čítaj alej!
"Za vaše pekné slová o Krutej rane osudu
a za to, že ste si našli čas
napísať o mojej knihe, ktorá... a tu vás citujem:
'znamená veľa pre mňa a moju priateľku Hazel Grace.'"
To sná nie!
To si neurobil!
Jasné, že hej.
"Aby som vám odpovedal, nič iné som už nenapísal, ani nenapíšem.
Nechcem sa alej deliť o myšlienky s čitateľmi,
nikomu z nás to nepomôže.
Aj tak v aka
za váš obsažný mail.
S najväčšou úctou, Peter Van Houten."
Takže áno, stalo sa.
Panebože.
Snažil som sa ti povedať, že som úžasný.
Mohol by si mi...
Pozri si poštu.
Bože.
Panebože, Augustus.
Ja sa zbláznim.
Vážený pán Van Houten, volám sa Hazel Grace Lancasterová.
Môj priateľ Augustus Waters,
ktorý čítal vašu knihu na moje odporúčanie,
práve dostal váš mail.
Sná vám nevadí, že mi ho preposlal.
Nevadilo by vám odpovedať nám na pár otázok
ohľadne udalostí po konci knihy?
Hlavne,
či si Annina mama vzala pestovateľa tulipánov.
A či on niečo chystá,
alebo len nič nechápe.
A mohli by ste nám objasniť škrečka Sizyfa.
Tieto otázky ma prenasledujú roky
a neviem, koľko času mi zostáva, aby som dostala odpovede.
Viem, nie sú to podstatné otázky,
ktorých je vaša kniha plná,
ale veľmi by ma to zaujímalo.
A, samozrejme, ak sa rozhodnete napísať niečo nové,
rada si to prečítam.
Prečítala by som si aj váš zoznam na nákup.
S veľkým obdivom, vaša Hazel Grace Lancasterová."
Nie zlé.
Myslíš?
Trochu pompézne,
ale Van Houten používa slová ako "tendenčný" alebo "Bakchus", takže...
Bude sa mu to páčiť.
To je jedna v noci?
Fakt?
Asi áno.
Mala by som ísť spať.
Dobre.
"Dobre" by mohlo byť naše "vždy".
Dobre.
Bože.
"Milá slečna Lancasterová,
na vaše otázky nemôžem odpovedať. Aspoň nie písomne.
To by som musel napísať pokračovanie,
ktoré by ste mohli vydať, alebo šíriť internetom.
Niežeby som vám neveril, ale ako by som mohol?
Ani vás nepoznám.
Keby ste sa niekedy ocitli v Amsterdame, kedykoľvek ma navštívte."
Čo?
"S najväčšou úctou, Peter Van Houten."
Bože!
Čo je toto za život?
Hazel?
-Mami! -Čo je?
Pozri.
Po sem, po sem.
Aha.
-Čože? -Áno.
Peter Van Houten!
Pozri, čo píše!
"Keby ste sa ocitli v Amsterdame"!
Musím tam ísť!
To je úžasné!
Pozval nás do Amsterdamu!
Pôjdeme?
Naozaj by sme mohli ísť?
Do Amsterdamu?
Dopriala by som ti všetko na svete.
Ale nemáme peniaze, chápeš?
Všetko tam vláčiť.
Ako to urobíme?
Prepáč, mrzí ma to.
Je mi to ľúto.
To nič.
Nevadí.
Prečo nepožiadaš Džinov? Plnia želania.
Už som ich žiadala, pred zázrakom.
Na čo si to minula?
Na Disneyho nie.
Hazel Grace, sná si nešla do Disney Worldu.
-Nepoužila si posledné želanie... -Mala som 13.
...na Disney World.
-Epcot Center. -Bože.
Bola tam zábava!
-Nič smutnejšie som nepočul. -Videla som Goofyho!
-Teraz som v rozpakoch. -Prečo?
Neverím, že sa mi páči baba s takými bežnými želaniami.
Hrôza.
Ideš?
Pri magnetickej rezonancii je najdôležitejšie,
aby ste sa vôbec nehýbali.
V ten deň to bolo takmer nemožné.
Ahoj, Gus! Ako sa máš?
Dobrý, pani Lancasterová.
Nazdar. Tričko Rika Smitsa?
-Áno. -Páčil sa mi.
Som Augustus Waters.
Teší ma. Michael.
-Rada ťa vidím. -Dobrý, pani Lancasterová.
-Som rada. -Aj ja.
Ahoj, Hazel Grace.
Ahoj.
Šla by si so mnou na piknik?
Veľmi rada.
Ideme?
Nie, počkaj...
Páchnem nemocnicou, prezlečiem sa.
Takže...
aj ty si to prežil?
Áno.
Neodrezal som si ju zo špásu.
Hoci to skvele pomáha pri znižovaní váhy.
Nohy sú veľmi ťažké.
Ako si na tom teraz?
Super. 14 mesiacov negatívny.
-Fakt? -Áno.
-To je super. -Áno.
Mám veľké šťastie.
Počúvaj, Gus.
Musíš pochopiť, že Hazel je stále veľmi chorá.
A bude do konca života.
A bude chcieť držať s tebou krok.
Taká je. Ale jej pľúca v skutočnosti...
Pripravený, Gus?
Áno.
Fajn, uvidíme sa.
Dobre.
Krásny deň.
Áno.
Sem brávaš všetky, ktoré dobyješ?
Do poslednej.
Asi preto som stále panic.
Ty nie si panic.
Naozaj?
Niečo ti ukážem.
Vidíš tento kruh?
To je kruh panicov.
A toto...
sú 18-roční jednonohí chalani.
Takže áno.
Zábavné kosti Joepa Van Lieshouta.
Ten bude z Holandska.
Je.
Tak ako Rik Smits.
A tulipány.
Sendvič?
Budem hádať.
Holandský syr a paradajka.
Prepáč, paradajky sú mexické.
Ako si mohol?!
Nie je to super?
Používajú na hranie kostru.
Zamysli sa.
Máš rád svoje symboly.
Ke sme pri tom, asi sa čuduješ,
prečo tu sedíš, ješ sendvič so zlým syrom
a piješ pomarančový džús s chalanom v tričku Rika Smitsa.
Napadlo mi to.
Vieš, Hazel Grace, ako toľké pred tebou...
a toto hovorím s najväčšou láskou...
využila si svoje prianie debilne.
To sme už prebrali. Mala som 13.
Čuš! Som uprostred veľkého monológu.
Bola si mladá, citlivá,
smrť ti zízala do tváre.
To ťa dohnalo k tomu, aby si si priala, čo si naozaj nechcela.
Ale ako mohla malá Hazel, čo ešte nečítala Krutú ranu osudu,
vedieť, že jej jediným prianím bude navštíviť Van Houtena
v jeho amsterdamskom exile.
Prianie som si neusporila, takže...
Ja som si usporil svoje.
Chceš povedať...
Nedám ti svoje prianie, Hazel.
Ak si myslela na to.
Ale...
tiež by som sa rád stretol s Van Houtenom,
čo by nemalo veľký zmysel
bez dievčaťa, ktoré ma s tou knihou zoznámilo,
či áno?
Obrátil som sa na Džinov a súhlasili.
Ideme o mesiac.
Nie.
Panebože.
Panebože!
Augustus!
čakujem!
A potom sa to stalo.
Ahoj.
Čau.
-Ahoj. -Si v poriadku.
Čo sa stalo?
Ako vždy.
Voda v pľúcach neumožňovala okysličovanie.
Intubovali ťa.
Vytiahli z teba liter a pol.
Dobrá správa je,
že nádor nerastie.
Nemáš ani žiadne nové.
Veľmi nám odľahlo.
To nič nie je, Hazel.
S tým dokážeme žiť.
Pán Lancaster.
Ako sa má?
Lepšie.
čakujem. Oveľa lepšie.
Nepustili ma k nej. Len rodina.
To ma mrzí.
Chápem to.
Poviete jej, že som tu bol?
Jasné. Isteže.
Dobre.
Gus, cho domov.
Oddýchni si.
Dobre.
Normálne začnú nádory odolávať liečbe,
ale tu k tomu nedošlo...
zatiaľ.
Na druhej strane
môžu lieky zhoršovať edém.
Pravda je,
že len zopár ľudí bolo na Phalanxifore tak dlho ako Hazel.
Naozaj nepoznáme dlhodobé účinky.
Chceme zabrániť rastu endoteliómu,
ktorý, ak to preženieme, môže zhoršiť chorobu, rádioaktívny rozpad,
priechodnosť ciev,
a rozšíriť nádory, ktoré môžeme len ťažko vyhubiť.
Percento pacientov, ktorí žijú s endoteliémom
exponenciálne klesá s postupom choroby.
Môžeš odísť, zlatko.
Neboj sa.
Panebože.
Už nebudem mamou.
Mám otázku.
Áno, Hazel?
Môžem ísť do Amsterdamu?
To by teraz nebolo múdre.
Prečo?
Nedalo by sa to nejako?
Zvýšilo by to isté riziká.
Tie mi zvyšuje aj nákupné centrum.
Áno, ale lietadlo?
V lietadlách majú kyslík.
Si v štvrtej fáze.
Takú príležitosť už dostať nemusím.
Nikdy.
Ak lieky zaberajú, nechápem prečo...
-Možno by sa dalo... -Nie.
Neviem, ako to povedať inak, Hazel.
Si príliš chorá.
Je mi ľúto.
Áno?
Sekundu.
Gus. Znovu.
Prepáč, ale spí.
Áno, dobre.
Fajn. Maj sa.
Viem, čo si myslíš.
Nie je to k nemu fér.
Nie je.
Ale toto vo svojom živote nepotrebuje.
Nik to nepotrebuje.
Priveľa starostí, čo za to nestoja.
Nie, máš pravdu.
S mamou sme si práve vraveli to isté.
Bolo by načase vyhodiť ťa na ulicu.
Dať do dákeho sirotinca, nech sa trápia oni.
Vážne.
Nie sme sentimentálni.
Haló???
To ticho je ohlušujúce...
Hazel Grace.
Ahoj, Augustus.
Si v poriadku?
Nie.
Čo je?
Hovor so mnou.
Ja neviem.
Všetko.
Chcem ísť do Amsterdamu, Gus.
Aby nám Van Houten povedal, čo sa stalo po konci knihy.
A tiež naozaj nechcem tento život.
Asi to bude len oblohou. Z nej som smutná.
Navyše tá úbohá hojdačka,
čo mi vyrobil otec, ke som bola malá...
Asi to bude všetkým.
Chcem vidieť hojdačku, čo ťa zarmucuje.
Chápem.
Toto je fakt smutné.
Dúfam, že si uvedomuješ,
že hoci sa snažíš držať si odstup, nijako to nezmenšuje moju náklonnosť k tebe.
Neudržíš ma aleko od seba.
Počuj...
Páčiš sa mi.
A som rada s tebou,
ale nemôžem dovoliť, aby to zašlo alej.
Prečo?
Lebo ti nechcem ublížiť.
Mne by to nevadilo.
-Nechápeš. -Chápem.
-Nechápeš. -Viem, čo chceš povedať.
Vravím, že by mi to nevadilo.
Bolo by mi cťou, keby si mi zlomila srdce ty.
Gus, ja som granát.
Jedného dňa vybuchnem
a zničím všetko v dosahu a...
Neviem, ale cítim povinnosť
minimalizovať obete.
Granát.
V aka za porozumenie...
...len priatelia.
Dobre...
Bože! Neflirtuj so mnou!
"Milá Hazel, dostala som správu od Džinov, že nás
s vašou mamou a Augustom Watersom navštívite štvrtého."
Lidewij Vliegenthartová Asistentka pána Van Houtena
Mami?
Áno?
Mami!
-Čo je? -Prepáč.
To nič, len som sa kúpala.
Napísala si Džinom, že výlet sa ruší?
Van Houtenova asistentka mi totiž práve napísala,
že aj tak prídeme.
Čo?
Mala som ti to oznámiť s otcom.
Mami.
Ideme do Amsterdamu.
To vá... Ideme do Amsterdamu?
Ideme do Amsterdamu.
Všetko sme zariadili. Ideme.
Doktorka... všetci to vedia.
-Ale len na 3 dni, nie na 6. -Panebože.
Zariadili sme všetko. Je tam pripravený aj onkológ.
Všetko. Takí sme dobrí.
Ľúbim ťa.
Veľmi ťa ľúbim.
Ľúbim ťa.
-Sadni si. -Ideme do Amsterdamu.
My ideme do Amsterdamu.
-Ideme do Amsterdamu. -Ešte sa porozprávame.
Teraz musíš niekomu zavolať.
Volaj mu!
Dobre, pľúca, vydržte ešte týždeň.
Jasné? Ešte týždeň.
Ahoj, Gus. Dúfam, že máš pripravený pas!!!
Všade vidím Watersa!!!
-Počkať, jedlo. -Čo si zabudla?
Máš môj pas?
Mám.
Ako som napísal Džinom,
že bu budem cestovať vo veľkom štýle, alebo vôbec.
Mami, ideme do Amsterdamu!
A ideme hne teraz.
Zdravím, Lancasterovci.
Ahoj, Gus. Rád ťa vidím.
Vezmem to.
Gus, ty máš nápady!
Dobre, Hazel Grace?
Dobre!
Ešte si neletel lietadlom?
Nie.
Je to vzrušujúce.
Pane?
V tomto lietadle sa nefajčí.
V žiadnom lietadle.
Ja nefajčím.
Je to len metafora.
Vloží si do úst zabijaka,
ale nedá mu šancu zabiť ho.
Tak takáto metafora je dnes zakázaná.
Personál, pripravte sa na štart.
V aka.
Dobre?
Gus, je to rovnaké ako viezť sa v aute s tebou.
Bože, letíme.
Bože, my letíme.
Letíme!
Pozri na zem!
Aha.
V celých dejinách ľudstva nič nevyzeralo tak!
Pozri na autá. Sú...
Vy dvaja ste rozkošní.
Sme len priatelia.
Ona áno, ja nie.
Bože!
Zmizni od nej, ty mrcha!
Pozri, Hazel.
Šialené.
Čo?
Pozri na to tónované sklo. Úžasné.
Prihlásim nás.
Radšej ťa vyobliekame,
dnes máte totiž rezervovanú večeru pre dvoch v Oranjee.
S odkazom: "Dobrú chuť, Peter Van Houten."
Vyhľadala som si to a vyzerá to tam úžasne.
Podľa sprievodcu je nóbl a veľmi romantická.
Jasné, nóbl.
Bože.
Dobre, ale...
čo si oblečieš?
To je pre mňa?
Bože, sú krásne.
Len hovorím.
Len hovoríš?
Že ti vôbec nevadí,
že tvoja dcéra, tínedžerka, sa bude túlať so starším chalanom
vo veľkomeste preslávenom neresťami a hýrením?
Áno, takmer to hovorím.
Gus!
Si fešák!
-čakujem. -Páni.
Hazel, je tu Gus
a vyzerá výborne!
Tá reštaurácia je vraj neskutočná.
Čo je?
Si krásna.
čakujem.
Tu je to.
Oranjee. Áno, tu je to.
Áno.
Váš stôl, pán a pani Watersovci.
čakujeme.
V aka, Gus.
Za málo.
Šampanské je na nás. Užite si ho.
čakujeme.
Dobrý večer.
Dobre?
Dobre.
Je skvelé.
Viete, čo povedal Dom Pérignon, ke vynašiel šampanské?
"Rýchlo sem, vychutnávam hviezdy."
Vitajte v Oranjee.
Chcete si pozrieť menu, alebo si dáte špecialitu šéfkuchára?
Špecialita znie skvele.
A, pane,
niečo mi navráva, že budeme potrebovať trochu viac tohto.
Dnes sme pre vás naplnili do fliaš všetky hviezdy, moji mladí priatelia.
To bude pre nás.
Rizoto s dračou mrkvičkou pre dámu.
čakujem.
A pre pána.
V aka.
Dobrú chuť.
Toto rizoto by mohlo byť žena,
aby som s ňou šiel do Vegas a vzal si ju.
Pekný oblek.
čakujem. Mám ho prvý raz.
Nie je na pohreby?
Nie.
Ten vôbec nie je taký pekný.
Ke som ochorel prvý raz,
povedali, že mám 85-percentnú šancu na život bez rakoviny.
Skvelé vyhliadky.
Ale znamenalo to rok mučenia, stratu nohy
a stále 15%, že to nevyjde.
Tesne pred operáciou
som požiadal našich, či si nemôžem kúpiť fakt pekný oblek.
Je na tvoju smrť.
Presne.
Tiež mám čosi také. Dostala som ich k päťnástke.
Šaty.
Ale neviem, či by som si ich vzala na rande.
Takže sme na rande?
Len pomaly.
Sme pán a pani Watersovci.
Len preto, že neovláda angličtinu.
Ale mohli by sme byť, keby sa pýtali, nie?
-Pamätáš sa, čo si povedal o Vegas? -Áno.
Mohla by som sa zúčastniť?
Boh?
Možno.
Čo anjeli?
Nie.
Posmrtný život?
Nie.
Teda možno, neviem.
Nedovolím si povedať "nie",
ale chcela by som dôkaz.
Čo ty?
Jednoznačne.
Fakt?
Nemyslím nebo, kde jazdíš celý deň na jednorožcovi
a žiješ v sídle z mrakov,
ale áno, v niečo také rozhodne verím.
Aký by to inak
malo zmysel?
Možno to žiadny nemá.
To neberiem.
Som do teba zaľúbený.
Dobre si počula.
Augustus,
ja som do teba.
A viem, že láska je len výkrik do tmy
a zabudnutie nevyhnutné.
Že sme stratení
a jedného dňa
sa všetka naša snaha premení na prach.
A viem, že Slnko raz pohltí našu jedinú Zem.
Ale som do teba zamilovaný.
Prepáč.
Ešte hviezdy?
Nie, v aka.
Asi poprosíme o účet.
Nie, pane.
Vaše jedlo zaplatil pán Van Houten.
Čože?
To tričko nechápem.
Van Houten ho pochopí.
V Krutej rane osudu spomína Magritta aspoň 50-krát.
"Toto nie je fajka."
Ale je.
Ale nie je.
Je to len obrázok.
Vidíš?
Obrázok nejakej veci nie je tá vec.
Ani tričko s obrázkom tej veci.
Počuj...
kedy si tak dospela?
Kto je pripravený na odpovede?
Ja!
Tu je to.
Som taká vzrušená, že takmer nedýcham.
Nie je to u teba normálka?
Prestaň.
Lidewij?
-Zdravím! -Som Augustus.
-Lidewij. -Hazel.
Po te alej.
V aka.
Peter! Sú tu!
Kto, dopekla, Lidewij?
Augustus a Hazel,
tí mladí fanúšikovia, s ktorými si si písal.
Američania?
Pozval si ich.
Po te alej.
Vieš, prečo som odišiel z Ameriky.
Aby som už nestretol Američanov.
Ty si Američan.
Čo sa nedá vyliečiť.
Pošli ich preč.
To neurobím.
Prosím, bu milý.
Po te.
Upracem to, prepáčte.
V aka.
Kto z vás je Augustus Waters?
Ja.
A to je Hazel.
Sme vám veľmi v ační, že ste nám odpísali.
Zjavne chyba úsudku.
Ste prví, komu som odpísal, a pozrite, ako sa to skončilo.
Škótsku?
Nie, v aka.
Tak len pre mňa, Lidewij.
čalšiu škótsku so sódou.
Nedáš si prv raňajky?
Myslí, že mám problém s pitím.
Myslím si tiež, že Zem je guľatá.
Takže vám sa páči moja kniha.
-Zbožňujeme ju. -Áno.
Milujeme ju.
Augustus...
Jeho posledné prianie bolo, aby sme sa porozprávali.
Bez tlaku.
Áno.
Obliekaš sa ako ona zámerne?
Viac-menej.
A obaja vám chceme po akovať za včerajšiu večeru, pane.
A za šampanské.
Bolo to úžasné.
Čarovné.
Zaplatili sme im večeru?
S radosťou.
Prešli ste kus cesty.
Čo pre vás môžem urobiť?
Chceme sa spýtať,
čo sa stane po konci vašej knihy.
S tými, ktorých Anna opustila.
S jej mamou, pestovateľom tulipánov...
Poznáte švédsky hip-hop?
Len nepatrne.
Lidewij, pusť im Bomfallerallu. Už aj.
Fajn.
Nevieme po švédsky, pane.
A kto vie?
Nie je podstatné, čo tie nezmyselné hlasy vravia,
ale ako znejú.
Robíte si srandu?
Rád sa predvádzate?
Gus, sadni si.
Takže na konci knihy Anna...
Predstavme si, že súťažíte s korytnačkou.
Má náskok 10 metrov.
Kým ich vy prebehnete,
ona sa posunie možno o jeden, a tak donekonečna.
Ste rýchlejší, ale nikdy ju nedobehnete.
Len znižujete náskok.
Iste, môžete ju obehnúť,
ak si nebudete všímať zákony mechaniky.
Ale zložitá je otázka: Ako?
Nik ju nevyriešil,
kým Cantor nedokázal, že niektoré nekonečno je väčšie ako iné.
To je odpove na vašu otázku.
Hazel, prepáč, ale netuším, o čom točí.
Ale v mailoch ste pôsobili inteligentne, pán Waters.
Zasiahla vám rakovina mozog?
Peter.
Nemôžeme sa sústrediť na Annu?
Prosím.
Chápem, príbeh sa končí uprostred vety,
lebo zomiera, alebo je už príliš chorá...
Nemám záujem rozoberať tú knihu.
Ale to neznamená, že jej rodina a priatelia nemajú budúcnosť.
Však?
Nemám záujem.
Ale sľúbili ste!
Nič sa nestane! Sú vymyslení!
Ke sa román končí, prestávajú existovať.
Ale to nemôžu!
Chápem, je to literatúra, ale...
Ja nemôžem, Lidewij.
-...nie je možné nepredstaviť si... -Nevyhoviem vašim detským želaniam.
Odmietam vás ľutovať tak, ako ste zvyknutí.
-Nechcem vašu ľútosť! -Ale chcete.
Ako pri všetkých chorých deckách, záleží od nej vaše prežitie.
-Dožijete životy... -Peter!
...ako to dieťa, ke vám na to prišli.
Dieťa, ktoré verí, že po konci knihy život pokračuje.
Nám dospelým je to ľúto.
Tak vám platíme liečbu, kyslíkové bomby.
Peter, stačilo.
Ste vedľajší produkt evolúcie,
ktorú nezaujímajú životy jednotlivcov.
Nevydarený experiment mutácie.
Počúvajte, vy debil,
o mojej chorobe mi nepoviete nič,
čo by som nevedela.
Som tu z jediného dôvodu.
Aby ste mi povedali, čo sa stane po konci tej prekliatej knihy!
To vám nepoviem.
-Hlúposť! -Nemôžem.
Tak niečo vymyslite!
Odí te.
Zamysleli ste sa niekedy,
prečo vám tak záleží na vašich hlúpych otázkach?
Cho te do riti.
To nič.
Nič sa nestalo.
Pokračovanie ti napíšem ja.
Dobre? Napíšem ti ho.
Bude lepšie ako čokoľvek od toho ožrana.
Budú tam krv, vnútornosti, obete.
Bude sa ti to páčiť.
Prepáč, že si musel minúť svoje želanie kvôli mne na toho hajzla.
Nepriali sme si jeho, ale nás.
Hazel, Augustus!
Veľmi ma to mrzí.
Život ho zmenil na bezcitného.
Myslela som, že stretnutie s vami mu pomôže,
aby vedel, že ovplyvnil skutočné životy.
Ale... Veľmi ma to mrzí.
Nepozrieme si pamiatky? Boli ste v dome Anny Frankovej?
S tým chlapom nikam nejdem.
Nie.
Nie je pozvaný.
Žiaľ, nie je tam výťah.
-Nevadí. -Je tam veľa schodov.
-Strmých. -Zvládnem to.
-Hazel, nemusíme... -Zvládnem to.
Po me.
Frankovci pochádzali z nemeckého Franfurktu.
Denník Anny Frankovej sa stal svetoznámym.
V týchto časoch je to ťažké.
Zázrak, že som sa nevzdala všetkých svojich ideálov.
Zdajú sa hlúpe a nepraktické,
no aj tak stále verím,
napriek všetkému verím, že ľudia sú v srdci naozaj dobrí.
Nemôžem predsa žiť s tým...
Ideme?
-Áno. -Áno.
Hazel, ponesiem ti to.
Zvládnem to.
Tak za touto skriňou sa skrývali Frankovci.
Pomôžem ti.
čakujem.
Na tieto problémy sme primladí,
ale neustále nás trápia,
až kým nie sme nútení nájsť riešenie.
Si v poriadku, Hazel?
Áno.
Neponáhľaj sa.
Prepáčte.
Áno?
Áno.
Chcem jazdiť na bicykli, tancovať, pískať si, pozorovať svet,
cítiť sa mladá a slobodná. 24. december 1943.
Aj tak, ak sa pozriem na oblohu,
akosi verím, že všetko sa zmení k lepšiemu.
A že sa ukončí aj táto krutosť.
Si v poriadku?
Áno.
Hazel, asi stačilo.
Nepotrebuješ... Chápeš?
Zvládnem to.
Všetko je tak, ako má byť.
Boh chce vidieť šťastných ľudí.
Kde je nádej...
Hazel.
...tam je život.
Výborne.
Áno.
-Si v poriadku? -Som.
Tu sme, pozri.
V pohode?
Áno. Bože.
čakujem.
Z Frankovcov prežil jedine Otto.
Annin otec.
V takých chvíľach...
nedokážem myslieť na utrpenie,
len na tú krásu, čo zostala.
Snažím sa byť opäť vnútri šťastná.
Myslieť na krásu všade okolo nás
a byť šťastná.
Zaľúbila som sa doňho tak, ako vy zaspávate.
Pomaly a potom úplne.
Končí sa to tam, kde by malo byť koleno,
postupne.
Čo?
Moja noha.
Aby si bola pripravená.
Gus,
zabudni na seba.
Počkaj.
Nemôžem, nejde to.
Veľmi ťa milujem, Augustus Waters.
Aj ja teba, Hazel Grace.
Tak veľmi.
Augustus, nemôžem dýchať.
Neboj sa.
Hazel.
Si nádherná.
Prestaň.
Nie, si nádherná.
Mám také šťastie.
Ja mám šťastie.
Najdrahší Augustus... PANICI
18-roční jednonohí chalani...
Tvoja Hazel Grace
Bože.
Nemôžem uveriť, že si ho nazvala debilom.
-Ja viem! -To fakt?
Ako ti to napadlo?
Proste to prišlo.
Bola som taká zlostná.
Netvor.
Bolo to hrozné.
Čo bolo potom?
Šli sme do domu Anny Frankovej.
Fakt?
-Bolo to úžasné. -No nie...
Super.
A potom?
Len sme sa prechádzali.
To je milé.
Ešte máme zopár hodín, nie?
Nejdeme do Van Goghovho múzea?
Ako chceš.
Asi nestihneme všetko, ale...
Stačí, ak sa vrátite.
Musíš byť teraz taká smiešna?
Hazel, ja nie som smiešna.
Myslím pozitívne.
Pani Lancasterová?
Áno?
Nemohli by sme byť chvíľu s Hazel sami?
Iste, Gus.
Idem do izby
a budem pripravená, ke budete niečo chcieť.
Nechceš sa prejsť?
Čo je?
Bolo to tesne predtým, než si išla do nemocnice.
V boku som pocítil bolesť.
Bol som na tomografe
a svietil ako vianočný stromček.
Môj hrudník, moja pečeň...
Všade.
Prepáč.
Mal som ti to povedať.
To nie je fér.
Svet zjavne nie je továreň na splnené sny.
Počuj...
O mňa sa nestrachuj, dobre?
Nájdem spôsob, ako byť s tebou a hnevať ťa ešte dlho.
Máš bolesti?
Nie.
Je mi dobre.
Dobre?
Dobre.
Asi na to len tak nezabudneš, čo?
Ber to, že nezomieram.
Nemyslím, že zomieraš, Augustus.
Len máš rakovinu.
Bolo by veľmi nemiestne,
keby sme sa len pobozkali?
Teraz?
Asi áno.
Moja krásna rodina (A GUS)
CHEMOTERAPIA
Čo tvoje oči, Isaac?
Sú v pohode.
Akurát nie v mojej hlave.
Navyše...
Zdá sa, že celé moje telo je teraz z rakoviny.
Prepáč, že vyhrávam.
Napísala si už naňho ódu?
-Kamoš. -Čože?
Čo je?
Ešte som jej to nepovedal.
O čom hovoríte?
Prepáč.
Augustus?
Na pohrebe potrebujem rečníkov.
Myslel som, že ty a Isaac, ale hlavne ty...
by ste mohli niečo vypotiť.
Veľmi rada.
čakujem.
Ste takí zlatí.
Je mi z vás nanič.
Ste nechutní.
Ozvala sa Monica?
Ani náhodou.
Nenapísala ani SMS, či si okej?
Ani jednu.
Nenávidím ju.
Je kopa iných.
O mňa sa nebojte.
V podpornej skupine je nová baba
a má obrovské...
Ako vieš?
Som slepý, ale nie až taký.
Hazel Grace?
Nemáš náhodou 5 dolárov?
Dobre, čo teraz?
Vážení?
Cítim vôňu vajec.
Je tam?
Je.
Som nervózny.
Nervózny?
Monica je doma?
To je jedno.
Nejde o Monicu, ale o teba.
Fajn. Dáte mi vajce?
Hazel Grace,
sem s nimi.
Mám ich.
Isaac.
Po me na to.
-Zvládneš to. -Po me.
Nič som nepočul.
To nič. Trochu viac doľava.
Mám mieriť viac vľavo?
Vľavo.
-Dobre. -Viac doľava.
Počkajme do zotmenia.
Isaac ho už má.
Som slepý, nie hluchý.
Počujem, ke si zo mňa uťahujete.
-Prepáč. -A nepáči sa mi to.
-Kam hádžem? -Hlavne silno.
Áno.
-Áno! -Áno!
Čože?!
Trafil som!
Teraz viem kam.
To bola nádhera!
Pokračuj.
Hádž alej.
Dajte ešte!
Prestaň!
Isaac.
Zdravím. Ste Monikina mama?
Som.
Dobrý deň.
Vaša dcéra urobila niečo veľmi neférové.
Prišli sme sa pomstiť.
Nevyzeráme nič moc,
máme 5 nôh, štyri oči a dva a pol
funkčných pľúc.
Ale máme aj dva tucty vajec,
tak sa radšej vráťte dnu.
-To fakt zabralo? -Áno.
Nič hlúpejšie som nepočul. Fakt to zabralo?
Tu. Počkaj.
To je fajn pocit!
Augustus?
Hazel Grace.
Ahoj.
Bože. Ahoj, ľúbim ťa.
Som na benzínke.
Čo?
Niečo nie je v poriadku.
Musíš...
Môžeš mi prísť pomôcť?
Gus!
Gus.
Čo sa deje?
Aha.
Je to zapálené.
Dýchaj zhlboka.
Niekoho zavolám.
Nie, pohotovosť nevolaj.
Nevolaj našim ani po...
Inak ti to neodpustím.
Čo tu robíš?
Prečo si tu?
Chcel som si kúpiť cigarety.
Neviem, kam sa podel môj balíček.
Možno som ho stratil, alebo mi ho vzali...
Chcel som urobiť niečo pre seba.
Chcel som to urobiť sám.
-Musím volať pohotovosť. -Nie!
Musím.
Nie!
Pohotovosť? Potrebujem záchranku.
Nenávidím sa!
Hazel Grace Lancasterová.
Prosím, ponáhľajte sa.
Sme na benzínke v striebornom Jeepe.
Kiežby som mohla povedať, že si udržal zmysel pre humor do konca.
Že ani na chvíľu nestratil odvahu.
Ale tak to nebolo.
Ako sa má?
Prežil ťažkú noc.
Má nízky tlak krvi.
Jeho srdce...
Čo chemoterapia?
Vysadia ju.
Môžem ho vidieť?
Povieme mu, že si tu bola.
-Jasné. -Dobre.
Áno.
Ešte chvíľu zostanem, ak môžem.
Isteže.
Pomaly.
Po, kamarát.
-Dobre? -Fajn, zlatko.
Okej.
Ahoj.
Na čo myslíš?
Na zabudnutie.
Viem, možno je to detinské, ale...
vždy som myslel, že budem hrdina.
Že budem môcť rozprávať skvelé príbehy.
Niečo, čo by bolo vo všetkých novinách,
aby som bol jedinečný.
Ty si jedinečný, Augustus.
Ja viem, ale...
vieš, čo myslím.
Viem, čo myslíš. Len s tebou nesúhlasím.
Si posadnutý tým, aby si ťa ľudia zapamätali?
Neštvi sa.
Som naštvaná.
Lebo ja si myslím, že výnimočný si. Nestačí?
Myslíš, že hodnotný život budeš mať len vtedy,
ak si ťa všetci zapamätajú a všetci ťa budú mať radi?
Vieš čo, Gus? Toto je tvoj život.
Viac nedostaneš.
Máš mňa, rodinu, tento svet a to je všetko.
A ak ti to nestačí, prepáč, ale tvoj život je nanič.
Lebo ťa milujem.
A ja si ťa pamätať budem.
Prepáč, máš pravdu.
Dúfam, že ti to bude stačiť.
Mám dobrý život, Hazel Grace.
Ešte sa neskončil.
Augustus.
Jeden z najhorších predsudkov na tému rakoviny
je známy ako "posledný dobrý deň".
Vtedy sa neúprosné zhoršovanie stavu náhle akoby zastaví
a bolesť je, aspoň chvíľu, znesiteľná.
Problém je, že neviete, kedy príde.
Že váš posledný dobrý deň je váš posledný dobrý deň.
V tom čase je to len normálny deň.
Ahoj, Augustus.
Dobrý večer, Hazel Grace.
Rýchla otázka.
Napísala si už tú ódu na mňa?
Možno.
Nemohla by si
prísť do skutočného Ježišovho srdca?
Možno. Všetko v poriadku?
Ľúbim ťa, Hazel Grace.
Dáte mi kľúče?
Kam ideš? Budeme jesť.
Musím ísť.
Iste máš hlad, neobedovala si.
Len nie som hladná.
Nemôžeš nejesť.
Som agresívne nehladná.
Viem, Gus je chorý, ale ty sa o seba musíš starať.
To s Gusom nič nemá.
Tak musíš zostať zdravá.
Zajedz si niečo, zlatko.
"Zostať zdravá"?
Nie som zdravá a zomriem.
Uvedomuješ si to? Zomieram.
Už sa nebudeš mať o koho starať,
nebudeš moja matka, a žiaľ,
nič s tým nenarobím.
Takže môžem ísť?
Prečo mi to hovoríš?
Už si mi to povedala.
Čože?
Na intenzívke.
Hazel...
Tak to nie je. Mýlila som sa.
Dobre?
Aj ak zomrieš...
"Ke ."
Aj ke zomrieš,
vždy budem tvoja mama.
Nič lepšie nikdy nebudem.
Toho sa najviac bojím.
Až skapem,
nebudeš mať žiadny život.
Budeš len sedieť, zízať na steny,
páchať samovraždy alebo...
Hazel, zlatko, to neurobíme.
Ak o teba prídeme,
bude to strašne bolieť.
Ale ty najlepšie vieš, že žiť sa dá aj s bolesťou.
Proste ideš alej.
Ja chodím na hodiny sociálnej práce.
Čo?
Keby som mohla tým, čím sme prešli,
pomôcť iným, poradiť tým rodinám...
Prečo si mi to nepovedala?
Nechceli sme, aby si sa cítila opustená.
Opustená?
Vážení...
Toto je najlepšie.
Cho .
Môžem?
Zlatko.
Ešte.
Trochu doľava.
-Je tam schod? -Vystrč ruku.
Napravo je pódium.
Super.
Krása.
Ahoj.
Meškáš.
Ako? Vyzeráš úchvatne.
Ja viem, dobre?
Čo sa robí?
Povedz jej.
Chcel by som ísť na vlastný pohreb.
Dúfam, že budem môcť ako duch...
Ale keby to nevyšlo,
usporiadal som tento pred-pohreb.
Môžem?
Augustus Waters bol odporný bastard.
Ale odpúšťame mu.
Nie preto, že vyzeral nadľudsky dobre,
ale že sa dožil len 19-ky, hoci mohol oveľa viac.
18-ky, kamoš.
To fakt?
Predpokladám, že máš ešte čas, prerušujúci drbko.
Čo ma prerušuješ? Máš byť mŕtvy.
Ale až prídu vedci z budúcnosti,
prinesú mi robotické oči
a povedia mi, nech ich vyskúšam,
pošlem ich niekam,
lebo, Gus, ja nechcem vidieť svet bez teba.
Nechcem.
Nechcem vidieť svet bez Augusta Watersa.
Potom by som ich asi vyskúšal,
lebo... sú predsa robotické.
Znie to skvele.
A neviem...
Je to príliš ťažké.
Šťastnú cestu.
Áno.
Hazel, pomôžeš mi?
Trochu doprava.
A otoč sa. Sadni si. To je ono.
Teraz ty, Hazel Grace.
Zdravím.
Som Hazel Grace Lancasterová
a Augustus Waters bol osudová láska môjho života.
Zažili sme úžasnú lásku
a zrejme zo seba nedostanem viac ako vetu
bez uronenia slzy.
Ako každý príbeh lásky
aj ten náš zomrie s nami.
Aspoň by mal.
Trochu som dúfala, že on bude spievať ódy o mne.
Lebo naozaj nie je nik iný...
Áno, nie je...
Nebudem hovoriť o našej láske, lebo nemôžem.
Radšej o matematike.
Nie som matematik, ale jedno viem.
Medzi nulou a jednotkou je nekonečné množstvo čísel.
0,1, 0,12, 0,112
a nekonečné množstvo alších.
Medzi nulou a dvojkou je samozrejme nekonečnejšie množstvo čísel.
Alebo medzi nulou a miliónom.
Niektoré nekonečno je proste väčšie ako iné.
Naučil nás to spisovateľ, ktorého sme mali radi.
Viete, asi chcem viac rokov,
než dostanem.
Ale, Bože,
chcem viac dní, než mal Augustus Waters.
Ale, Gus,
láska moja,
nedokážem vypovedať, aká som ti v ačná
za naše malé nekonečno.
Vydržte.
Dal si mi večnosť
v obmedzenom počte dní.
A za to som ti
navždy v ačná.
Veľmi ťa ľúbim.
Aj ja teba.
Augustus Waters zomrel o 8 dní na JIS-ke.
Ke mu jemu vlastná rakovina
zastavila jemu vlastné srdce.
Bolo to neznesiteľné.
To všetko.
Každá sekunda horšia a horšia.
Na pohotovosti vás hne požiadajú,
aby ste ohodnotili bolesť na stupnici od 1 do 10.
Mňa sa na to spýtali stokrát,
ale raz,
ke som sa nevedela nadýchnuť a hru akoby som mala v ohni,
požiadala ma o to sestra.
Nemohla som hovoriť, tak som ukázala 9 prstov.
Ke mi bolo lepšie,
tá sestra ma nazvala bojovníčkou.
Povedala: "Vieš, ako to viem?"
"Ohodnotila si desiatku deviatkou."
Ale ja som
nedala deviatku, lebo by som bola statočná.
Dala som deviatku, lebo desiatku som si šetrila.
A teraz bola tu.
Obrovská a strašná desiatka.
"Nebudem sa báť zlého, lebo Ty si so mnou...
Tvoj prút a tvoja palica ma potešujú.
Pripravuješ mi stôl pred mojimi protivníkmi.
Olejom mi mažeš hlavu. Môj pohár preteká.
Áno, len dobro a láska ma budú sprevádzať po všetky dni môjho života
a budem prebývať v dome Hospodinovom
naveky."
Augustus Waters tvrdo bojoval veľa rokov.
Bojoval statočne a jeho sila...
To sú sračky, čo?
...inšpirovala každého jedného z nás.
Modlime sa.
čakujeme Ti, Pane, za život Augusta Watersa...
Máme sa falošne modliť.
...za jeho silu a odvahu.
Pane, prosíme Ťa, bu tu dnes s nami, stoj pri nás,
aby si potešil jeho rodinu a priateľov.
V aka, že si pri nás, Pane.
Vo všetko sa modlíme v mene Kristovom.
Amen.
Teraz odovzdávam slovo Gusovej jedinečnej priateľke
Hazel Lancasterovej.
Niežeby na tom záležalo, ale chodili sme spolu.
Doma u Gusa je jeden skvelý citát:
"Ak chceš dúhu, musíš spoznať dážd."
Aj v jeho posledných dňoch...
Neverila som ani slovu.
Vždy sa s vami podelil o úsmev.
Ale to nevadí.
Vedela som, že to bolo správne.
Rozhodla som sa, že pohreby nie sú pre mŕtvych.
Sú pre živých.
Nechceš spoločnosť?
Nie, netreba.
Chvíľu si sama zajazdím.
Ľúbim ťa.
Hovorila si krásne.
Uvidíme sa. Cho te opatrne.
Fajn.
Smiem?
Omnis cellula e cellula.
Za posledné jeho dni sme si s tvojím chlapcom trochu písali.
Už čítate poštu fanúšikov?
Nenazval by som ho fanúšikom.
Neznášal ma.
Ale veľmi trval na tom, aby som prišiel na jeho pohreb
a povedal ti, čo sa stalo s Annou a s jej matkou.
Tak som tu.
A odpove je: "Omnis cellula e cellula".
"Život pochádza zo života."
Ja fakt nemám náladu.
Nechceš vysvetlenie?
Nie.
Aj tak v aka. Pekný život.
Pripomínaš mi ju.
Mnohým pripomínam mnohé.
Moju dcéru, ke mala osem.
Tak dlho obetavo trpela.
Mala leukémiu ako Anna?
Presne.
Vaša strata ma veľmi mrzí.
A mňa tvoja. A že som zničil váš výlet.
Nezničili ste.
Bol úžasný.
Poznáš trolejový problém?
Prebiehal etický pokus známy ako
trolejový problém.
Anglická filozofka Philippa Footová...
Bože.
Hazel, chcem ti niečo vysvetliť.
-Dať ti, čo si chcela. -Nie!
Ste opitý stroskotanec
a hne vystúpte z môjho auta,
nech môžem ísť domov a byť sama so svojím žiaľom!
Toto si budeš chcieť prečítať.
Nechcem si prečítať nič. Môžete vypadnúť?
-Prosím, cho te! -Fajn.
Môžem?
Je mi to veľmi ľúto.
Áno.
Ale bola to pocta, nie?
Môcť ho ľúbiť.
To je asi to, čo cítime my k tebe.
Hazel?
Prišiel za tebou priateľ.
Nevieš, či ho to bolelo?
Asi dlho lapal po dychu
a nakoniec stratil vedomie.
Nič pekné.
Umieranie je hrozné.
Gus ťa naozaj miloval.
Ja viem.
V kuse to omieľal.
Áno.
Bolo to otravné. Stále hovoril o tebe.
Mne sa to nezdalo otravné.
Viem. Ja viem, že nie.
Máš ten list od tvojho kamoša spisovateľa?
Nie je môj kamoš.
Odkiaľ to vieš?
Na cintoríne som s ním hovoril
a povedal, že prišiel až sem, aby ti ho dal.
Už to neriešim.
Už nemám záujem čítať nič, čo napísal ten magor.
Písal to Gus, nie on.
Čože?
Gus zrejme niečo napísal a poslal to Van Houtenovi.
Panebože.
Pán Van Houten, som dobrý človek, ale naprd spisovateľ.
Vy ste naprd človek, ale dobrý spisovateľ.
Myslím, že by sme boli dobrý tím.
Nežiadam o láskavosť,
ale ak si nájdete čas, a videl som, že ho máte dosť,
opravte mi to, prosím.
Je to óda na Hazel.
Požiadala ma o ňu, tak sa o to pokúšam.
Ibaže... chcelo by to šmrnc.
Všetci totiž chceme, aby si nás ľudia zapamätali.
Ale Hazel je iná.
Hazel pozná pravdu.
Netúžila po milióne obdivovateľov. Chcela len jedného.
A dočkala sa.
Možno ju nemilovali mnohí, bola však milovaná vrúcne.
Nie je to viac, ako sa dostane väčšine z nás?
Ke Hazel bolo zle, už som vedel, že umieram,
ale nechcel som jej to povedať.
Na 10 minút som sa vkradol za ňou na JISku
a sedel pri nej, než ma prichytili.
Oči mala zavreté, pokožku bledú.
Ale jej ruky zostali rovnaké.
Stále teplé, s nechtami natretými tmavým modro-čiernym lakom,
a ja som ju za ne držal.
Vnucoval som si predstavu o svete bez nás
a o tom, aký by bol prázdny.
Je taká krásna.
Človek sa na ňu nevie vynadívať.
Netrápi ho, či nie je múdrejšia,
lebo vie, že je.
Je zábavná a nikdy nie protivná.
Ľúbim ju.
Bože, ako ju ľúbim.
Mám šťastie, že ju môžem ľúbiť, Van Houten.
Nevyberieme si, či nám niekto ublíži,
ale môžeme si vybrať, kto nám ublíži.
Ja som so svojím výberom spokojný.
Dúfam, že aj ona so svojím.
Dobre, Hazel Grace?
Dobre.
Preklad Jaro Vančo