Vjerujem da na ovom svijetu možemo izabrati način pripovijedanja tužnih priča.
S jedne strane, može ih se zasladiti.
Tako to biva u filmovima i ljubavnim romanima,
gdje lijepi ljudi nauče lijepe lekcije,
gdje ništa nije tako loše da se ne bi dalo riješiti isprikom i pjesmom Petera Gabriela.
Ta mi se verzija sviđa kao i svakoj djevojci, vjerujte mi.
Samo što nije istinita.
Ovo je istinito.
Žao mi je.
KRIVE SU ZVIJEZDE
Potkraj zime moje sedamnaeste godine
moja je majka zaključila da sam deprimirana.
Jede kao ptica, jedva da izlazi iz kuće.
Nisam deprimirana, mama.
Cijelo vrijeme čita istu knjigu.
Deprimirana je.
Nisam deprimirana.
Brošure i internetske stranice depresiju uvijek nazivaju nuspojavom raka.
Depresija nije nuspojava raka.
Ona je nuspojava umiranja.
A s tim sam se nosila.
KRALJEVSKA TUGA
Bol traži da je se osjeti.
Možda te prebacim na Zoloft.
Ili Lexapro.
I to dva, ne jedan dnevno.
Zašto tu stati?
Ma samo mi dajte još. Ja sam Keith Richards lijekova za rak.
Ideš li na grupu za podršku koju sam predložila?
Nije to za mene.
Grupe za podršku su sjajan način da upoznaš one koji su...
Koji su... što?
Na istom putovanju.
Putovanju? Stvarno?
Pruži im priliku.
Tko zna, možda ti čak otvore nove vidike.
U redu.
Jeste li spremni?
Danas smo se okupili
doslovno u srcu Isusovu.
Ovdje je uz nas I. K.
Tko bi htio povjeriti svoju priču grupi?
Ja sam Angel. Imam akutnu mijeloidnu leukemiju.
Sid. Akutna limfoblastična leukemija.
Bok, ja sam PJ. Imam neuroblastom.
Ja sam Patrick. Rak testisa.
Poštedjet ću vas mučnih detalja o Patrickovom raku jaja.
Uglavnom, našli su mu ga u mudima,
odrezali mu najveći dio i umalo je umro, ali nije umro.
I eto ga sada, razvedenog, bez ijednog prijatelja,
kako živi na roditeljskom kauču
i iskorištava svoju tumorastičnu prošlost u srcu Isusovu.
Doslovno.
Da nam pokaže kako bismo jednoga dana, ako nam se posreći,
mogli biti baš poput njega.
Tko je sljedeći?
Hazel?
Ja sam Hazel.
Štitnjača, isprva,
ali sad imam vrlo dojmljivu satelitsku koloniju u plućima.
I kako se držiš?
Pitaš, ako izuzmemo neizlječivi rak?
U redu, valjda.
Tu smo za tebe, Hazel.
Da vam odsviram još jednu pjesmu?
Krist je uz nas Sve do kraja nosi spas
Krist
Hej, šećeriću.
Onda... je li bilo zakon?
"Da, mama, bilo je zakon!"
I od toga mi se sastojao život.
Od reality showova.
Pregleda kod doktora.
Osam prepisanih lijekova triput dnevno.
Ali najgore, najgore od svega...
Od grupe za podršku.
Ne možete me natjerati. -Nego što.
Roditelji smo ti.
Daj, pa razgovarali smo o tome. Moraš ići.
Nađi prijatelje i budi tinejdžerica.
Ako hoćeš da budem tinejdžerica ne šalji me u grupu za podršku.
Radije mi nabavi lažnu iskaznicu da mogu izlaziti u klubove,
piti koktele i uzimati travu.
Trava se ne uzima.
Eto, to bih znala s lažnom iskaznicom.
Možeš li samo sjesti u auto, molim te?
I tako sam otišla.
Ne zato što sam htjela, ni zato što sam mislila da će mi koristiti,
nego iz istog razloga iz kojeg sam ovih dana sve radila.
Da usrećim roditelje.
Nije mi jasno zašto ne mogu sama voziti.
Nije da ćeš sad nešto raditi. Samo ćeš opet tu sjediti i čekati.
Naravno da neću.
Ne, imam ja što raditi. Moram obaviti neke poslove.
Baš.
Volim te.
Volim i ja tebe.
Lijepo se provedi.
Jedino što je gore nego kihnuti od raka
je imati dijete koje ti kihne od raka.
Hej!
Sprijatelji se s nekim.
O, oprostite.
Stubama ću. -Nema problema.
Hvala.
Oprosti.
Ja sam kriv.
Žao mi je.
Onda, tko bi htio početi?
Želi li itko početi? Tko bi htio biti prvi?
Izvoli.
Ja sam Beth. Imam sarkom vretenastih stanica.
Tjedan mi je zasad okej.
Isaac, znam da se sada suočavaš s izvjesnim izazovima.
Želiš li ih podijeliti s grupom? Ili bi možda tvoj prijatelj?
Mogu ja.
Bok, narode.
Bok, ja sam Isaac.
Imam retinoblastom.
Operirali su mi jedno oko,
tako da je ovo oko stakleno.
Ići ću u bolnicu na drugu operaciju, da mi uklone i drugo oko.
Nakon te operacije bit ću potpuno slijep.
Ali srećom imam prelijepu, prezgodnu djevojku
daleko iznad moje klase. Zove se Monica.
I imam sjajne prijatelje poput Augustusa Watersa da mi pomažu.
Eto, tako je kod mene. Hvala.
Tu smo za tebe, Isaac.
Hvala.
Izvoli, Gus.
Da, može.
Ja sam Augustus Waters.
Osamnaest mi je godina
i imao sam mrvicu osteosarkoma prije otprilike godinu i pol dana.
Zbog toga sam izgubio ovu bebicu.
I sada sam dijelom kiborg, što je stvarno zakon.
Ali, istinu govoreći, tu sam samo zato što me Isaac zamolio.
I kako se osjećaš, Gus?
Izvanredno, da.
Moja vožnja samo ide uvis, prijatelju.
Možda bi htio grupi povjeriti čega se bojiš?
Čega se bojim?
Zaborava.
Zaborava?
Da.
Znate, namjeravam proživjeti izuzetan život.
Biti upamćen.
Rekao bih da ako se bojim nečega, bio bi to neuspjeh u tome.
Bi li netko drugi u grupi htio reći nešto na to?
Hazel?
Neočekivano.
Samo bih htjela reći da će doći vrijeme kad ćemo svi biti mrtvi.
Postojalo je vrijeme prije ljudi, a postojat će i vrijeme poslije.
Možda sutra, možda za milijun godina.
A kada dođe, neće preostati nitko
tko bi se sjećao Kleopatre, ili Muhammada Alija, ili Mozarta,
a kamoli ikoga od nas.
Zaborav je neizbježan.
A ako ga se bojiš, radije ga zanemari.
Bog zna da to rade svi ostali.
Pa, to je dobar savjet.
I meni se sve ovo sviđa jer je stvarno lijepo čuti kako svi...
Uvijek. -Uvijek.
"Doslovno."
Ovo je podrum crkve.
Ali ispada da je to zapravo doslovno Srce Isusovo.
O, da.
Kako se zoveš?
Hazel.
Ne, kako se zoveš punim imenom?
Hazel Grace Lancaster.
Što?
Ništa nisam rekao. -Zašto me tako gledaš?
Zato što si prelijepa.
Bože moj.
Užitak mi je gledati lijepe ljude.
Znaš, odlučio sam si ne uskraćivati jednostavnije naslade bivstvovanja.
Naročito zato što, kako si to pronicavo napomenula, svi uskoro umiremo.
Okej, čuj, to je sjajno. Ali ja nisam lijepa.
Hej, Gus. -Bok, Lisa.
Daj ti reci prva. -Daj ti reci prvi.
Okej.
Uvijek.
Što im znači to "uvijek"?
"Uvijek" je njihova brija.
"Uvijek" će se voljeti i što ja znam.
Ove godine su si po svoj prilici poslali 14 milijuna SMS-ova "Uvijek".
Sigurno je boli sisa od toga.
Idemo u kino.
Što?
Slobodna sam krajem tjedna, možemo...
Ne, mislio sam sada.
Možda si ubojica.
Uvijek postoji i ta mogućnost.
Hajde, Hazel Grace. Riskiraj.
Ne mogu...
Stvarno?
To je odvratno.
Što?
Što, tebi je to cool ili nešto takvo?
Pokvario si sve ovo.
Sve ovo? -Da, sve ovo!
O, čovječe.
A stvarno ti je dobro išlo.
Bože! Uvijek bude neka hamarcija, zar ne?
A tvoja je to što premda si imao rak, pobogu,
spremno daješ novac korporaciji za priliku da dobiješ još raka?
Znaj samo da je koma kad se ne može disati!
Totalno je koma.
Hamarcija?
To znači fatalna mana.
Fatalna...
Hazel Grace, od njih ti nije ništa sve dok se ne zapale.
Nikad nisam zapalio nijednu.
To je metafora, znaš?
Staviš onu koja te ubija ravno među zube,
ali nikad joj ne daš moć da te ubije.
Metafora.
Hej, srce. Idemo gledati Top Model?
Ne.
Imam plan s Augustusom Watersom.
Bože moj.
Da, par puta sam pao na ispitu.
Nemoj reći.
Zapravo, na četvrtom polaganju išlo mi je otprilike kao sada.
A kad je završilo,
instruktorica me pogleda i kaže:
"Tvoja vožnja, premda neugodna, nije tehnički nesigurna."
Povlastica raka.
Totalna povlastica raka.
Dakle, pričaj mi o sebi.
Pronašli su mi ga s 13 godina.
U biti u najgorem mogućem obliku.
Štitnjača, četvrti stadij.
Nisu mi baš mogli pomoći. Što ih nije spriječilo, naravno.
Operacija.
Zračenje.
Kemoterapija.
Opet zračenje.
Sve to mi je neko vrijeme pomagalo.
Ali onda je prestalo pomagati.
I onda su mi se jednoga dana pluća počela puniti vodom.
Sestro!
Treba nam sestra!
Nisam mogla disati. Nitko to nije mogao obuzdati.
Možeš se pustiti, šećeru.
Ne boj se.
To je trebao biti kraj.
O, Bože.
Ali onda se dogodilo nešto čudno. Antibiotici su počeli djelovati.
Izvukli su mi tekućinu iz pluća. Snaga mi se donekle vratila.
Odmah nakon toga zatekla sam se kako primam pokusni lijek.
Znaš, jedan od onih slavnih u Republici Tumorskoj po tome što ne pomažu.
Zove se Phalanxifor.
Nije pomagao kod 70% pacijenata,
ali iz nekog razloga meni pomaže.
To su prozvali Čudom.
Pluća su mi i dalje koma,
ali teoretski bi mogla nastaviti ovako biti koma
još, ne znam, možda neko vrijeme.
Onda, vratila si se u školu?
Položila sam državnu maturu, pa slušam predavanja na MCC-u.
Opa! Studentica!
Pa, to objašnjava dojam sofisticiranosti.
Pazi!
Ups.
Dobrodošla u moj skromni dom.
Moji "poticaji".
AKO HOĆEŠ DUGU, ISTRPI KIŠU
DIVNO NAM JE ŠTO SI TU
Ne pitaj.
Bok!
Hej! -Augustuse, bok.
Nova prijateljica?
Da. Ovo je Hazel Grace.
Hej. Samo Hazel.
Kako je, Samo Hazel?
Bok, Hazel, kako si?
Da, idemo u podrum. Bok.
Bilo mi je drago. -I nama.
Evo ga.
Svijet Augusto.
Ovo je moja soba.
Opa.
Dojmljiva zbirka.
Da, bio sam igrač.
Smijem li sjesti?
Da. Raskomoti se.
Mi casa es tu casa.
Oprosti, od stubišta...
I stajanja...
Da, shvaćam.
Ozbiljno, dobro ti je?
Da, da.
U redu. Koja je tvoja priča?
Već sam ti je ispričala.
Dobila sam dijagnozu s 13 godina...
Ne, ne priča o raku, nego prava.
Tvoji interesi, hobiji, strasti, čudni fetiši.
Čudni fetiši?
Zamisli prvo što ti padne na pamet. Nešto što voliš.
Kraljevska tuga.
Okej. Što je to?
To je roman.
To mi je najdraži roman.
Čekaj, ima u njemu zombija?
Zombija? Ne!
Jurišnika?
Ne, nije to takva knjiga.
Okej, o čemu se radi?
O raku.
Radi se o raku?
Ali nije ono što misliš. Vjeruj mi, fenomenalna je.
Pisac se zove Peter Van Houten.
Jedina je osoba na koju sam u životu naišla
koja, A, shvaća kako je to kad se umire,
ali, B, nije zaista umrla.
Okej.
Pročitat ću tu užasnu knjigu jako dosadnog naslova
u kojoj nema ni zombija ni jurišnika.
A zauzvrat...
Ti ćeš pročitati ovo.
Ovu upečatljivu i genijalnu književnu adaptaciju meni najdraže videoigre.
Cijena zore.
Ne smij se. Stvarno je zakon.
Radi se o časti, žrtvovanju, hrabrosti i junaštvu.
Radi se o prihvaćanju sudbine i ostavljanju traga u svijetu.
Pa, hvala ti.
Čekaj, ruke su ti jako hladne.
Pa, nisu toliko hladne koliko im manjka dotoka kisika.
Hazel Grace?
Obožavam kad govoriš medicinski.
To je nešto novo.
Je li ti on to dao?
Pod to misliš na herpes?
Opa.
Da, mislila sam.
To je san svake majke.
Upozorenje o podatkovnom prometu
Hej, ne brini se.
O, Bože, mama. Ne brinem se.
Nije ništa strašno.
Da.
Samo smo se družili, nije da čekam da me nazove.
To su... -Da.
Mislio sam da su papričice.
Danas je u Kini Međunarodni dan bobica goji.
Zar nisu sjajne?
Sviđa mi se boja.
Reci da u mom primjerku nedostaje završnih desetak stranica
Dobre su, zar ne?
Onda, jedu li tamo mnogo bobica goji na Dan bobica goji?
Reci mi da NISAM stigao na kraj ove knjige!
Čak sam i desert prilagodila,
čisto da se zadrži tema bobica goji.
Jer izvanredan su antioksidans.
KNJIGA NE MOŽE ZAVRŠITI USRED REČENICE!
KAKVO JE OVO LUDILO, ZA IME BOŽJE! AAHHH!!
Sviđa mi se.
Treba tako svake godine.
Svake godine. -Svake.
Znam.
Stvarno mi se sviđaju.
Dušo, hoćeš da te ispričamo?
Što?
Hazel Grace.
Dobrodošao u slatku muku čitanja Kraljevske tuge.
Što je bilo? Jesi dobro?
Ja? Da, ja sam izvrsno.
Doduše, s Isaacom sam, pa...
Isaac, hoće li ti biti bolje ili gore uz Hazel iz grupe?
Isaac! Slušaj što ti govorim.
Kako brzo možeš doći ovamo?
Vrata su ti otvorena.
Moram dalje. Bok.
Zdravo.
Hazel.
Isaac, tu je Hazel Grace iz grupe.
Bok. -Bok.
Da te blago upozorim.
Isaac je usred psihotičnog ispada.
Lijepo izgledaš, usput.
Stoji ti ta boja.
Hvala ti.
Isaac.
Isaac, Hazel je tu.
Hej, Isaac.
Hej, Hazel.
Kako si?
Ma dobro sam.
Izgleda da Isaac i Monica više nisu aktualna pojava.
Isaac, strašno mi je žao. Hoćeš da razgovaramo o tome?
Ne, samo hoću plakati i igrati videoigre.
Doduše, znaš, ne bi škodilo
da mu dadeš kakav mudar ženski savjet, ako ga imaš.
Zapravo, mislim da reagira na prilično primjeren način.
"Bol traži da je se osjeti."
Citiraš moju knjigu.
Rekla je da bi radije prekinula sa mnom prije operacije,
jer je ne bi podnijela.
Uskoro ću izgubiti vid, a ona to ne bi podnijela.
Stalno sam joj govorio "uvijek". Ono, "uvijek".
A ona mi je stalno upadala u riječ i nije mi više htjela to ponoviti, ono...
Kao da me već nema, znate?
Znaš, ponekad
ljudi ne shvaćaju obećanja koja daju kada ih daju.
Znam, ali...
Osjećam se kao teški gubitnik. Još nosim njezinu ogrlicu.
Skini je.
Stari, skini to.
Da.
Tako treba, čovječe. Tako treba.
Samo bih nešto udario.
Ne lupaj to, ne lupaj to.
Lupi ovo. -Oprosti.
Već te danima želim nazvati,
ali čekao sam da složim suvislu misao o Kraljevskoj tuzi.
Sekundu.
Isaac.
Jastuci se ne lome.
Ti moraš nešto slomiti.
Pokušaj ovo.
Trofej? -Da.
Sigurno?
Nastojim nekako dati ocu do znanja da mrzim košarku.
Nemaj milosti!
Uvijek!
Kraljevska tuga.
Da. Jako mi je drago da ti se sviđa.
Svidjela mi se. Ali taj kraj.
Znam. Pomalo je naprasan.
Pomalo naprasan? Šališ se? To je zlo!
Hoću reći, jasno mi je da ona umre,
ali postoji nepisan ugovor između pisca i...
Gus? -Da?
Mogu? -Svakako.
Između pisca i čitatelja.
A meni kraj knjige usred rečenice
znači kršenje tog ugovora, znaš?
Okej, da. Znam što hoćeš reći.
Ali, najiskrenije rečeno, meni je to zaista istinito.
Samo umreš usred života.
Umreš usred rečenice.
I, ne znam...
Ali stvarno bih voljela saznati što bude sa svima nakon Annine smrti.
S majkom.
Da, i s Panom Tulipanom.
I s hrčkom Sizifom.
Da!
Pokušala si pitati tog Petera Van Houtena?
Napisala sam mu hrpu pisama, ali nikad mi nije odgovorio.
Navodno se odselio u Amsterdam i postao samotnjak, pa...
Šteta.
Da.
Isaac...
Je li ti bolje, stari?
Tako je to kod boli.
Traži da je se osjeti.
Pomoći ću ti da ovo pospremiš.
Hazel Grace.
Augustuse Waterse.
Ne mogu si izbaciti ovu prokletu knjigu iz glave.
Nema na čemu.
Ipak, treba nam kraj, zar ne?
U pismima sam upravo to tražila od Van Houtena.
Ali nije ti odgovorio.
Nije.
"Dragi gospodine Waterse,"
"Pišem vam da vam zahvalim na elektronskom pismu."
"Zahvalan sam svakome tko nađe vremena"
"da pročita moju knjigu."
Augustuse?
Da?
Što ti to radiš?
Pronašao sam
Van Houtenovu tajnicu i poslao joj mejl.
Augustuse!
Ona je možda proslijedila mejl Van Houtenu.
Da nastavim?
Bože moj. Da, daj, daj, daj!
"Naročito ste me zadužili vi."
Hazel Grace, oslovio me s vi.
Augustuse, čitaj dalje, čitaj dalje!
"Kako lijepim riječima o Kraljevskoj tuzi,"
"tako i napomenom"
"da je moja knjiga," izravno ti citiram,
"mnogo značila vama i vašoj prijateljici Hazel Grace."
Nisi valjda! Nisi valjda!
Jasno da jesam.
"U odgovor na vaše pitanje, ne, nisam napisao ništa više, niti ću."
"Držim da daljnje povjeravanje čitateljima ne bi koristilo ni njima ni meni."
"Ipak, hvala vam"
"na ljubaznome mejlu."
"Najsrdačnije vaš, Peter Van Houten".
Eto, da, to se dogodilo.
Bože moj.
Pokušavam ti objasniti da sam ja prilično zakon.
Misliš da bi mi...
Škicni u inboks.
Bože moj.
Bože moj, Augustuse.
Šizim. Šizim.
Dragi g. Petere Van Houtene, zovem se Hazel Grace Lancaster.
Moj prijatelj Augustus Waters,
koji je pročitao vašu knjigu na moju preporuku,
primio je mejl od vas s ove adrese.
Nadam se da se nećete ljutiti što ga je proslijedio meni.
Možda biste mi odgovorili na par pitanja o zbivanjima nakon kraja knjige.
Konkretno na sljedeća.
Uda li se Annina mama za Pana Tulipana?
I smjera li Pan Tulipan nešto,
ili je samo potpuno neshvaćen?
Na kraju, nadam se da možete malo rasvijetliti sudbinu hrčka Sizifa.
Ta me pitanja progone godinama,
a ne znam koliko mi je vremena ostalo da pronađem odgovore na njih.
Znam da ovo nisu važna književna pitanja,
"a knjiga je puna važnih književnih pitanja,"
"ali stvarno me zanimaju."
"Jasno, ako ipak odlučite napisati još nešto,"
"voljela bih to pročitati."
"Iskreno, čitala bih i vaš popis za kupnju."
"Vaša, s velikim divljenjem, Hazel Grace Lancaster".
Nije loše.
Misliš?
Hoću reći, malo je pretenciozno,
ali, opet, Van Houten se služi riječima poput "tendenciozno" i "bakanalija", pa...
Mislim da će mu se svidjeti.
Je li stvarno jedan ujutro?
Je li?
Da, izgleda da je.
Vjerojatno bih trebala ići spavati.
Okej.
Možda "okej" bude naše "uvijek".
Okej.
Bože moj.
"Draga gospođice Lancaster,"
"Ne mogu vam odgovoriti, bar ne pismeno,"
"jer time bih sročio nastavak"
"koji biste mogli objaviti ili podijeliti na internetu."
"Nije da vam ne vjerujem, ali kako da vam vjerujem?"
"Ne poznajem vas."
"Zateknete li se ikada u Amsterdamu, svakako me posjetite kad vam odgovara."
Što?
"Najsrdačnije vaš, Peter Van Houten".
Bože moj!
Kakav je ovo život?
Hazel?
Mama! -Hazel, što je?
Mama, vidi ovo.
Dođi ovamo. Dođi ovamo, dođi ovamo.
Vidi.
Što? -Da.
Peter Van Houten!
Vidi što piše!
"Zateknete li se ikada u Amsterdamu"!
Moram otići!
Nevjerojatno.
Pozvao nas je u Amsterdam. U Amsterdam!
Opa!
Možemo li otići?
Hoću reći, misliš da stvarno možemo otići?
Hoću reći, Amsterdam! Hoću da dobiješ sve što želiš na svijetu.
Ali nemamo novca, znaš?
Već samo prenošenje opreme onamo.
Kako da to izvedemo?
Ma ono, da, naravno. Žao mi je.
Hej, ti, meni je jako žao.
Sve okej.
Zamoli Dobre duhove. Iskoristi svoju Želju.
Već sam je iskoristila. Prije Čuda.
Na što si je iskoristila?
Nisi valjda na Disneyja.
Hazel Grace, nisi valjda otišla u Disney World.
Potratila posljednju Želju... -Bilo mi je 13.
...na Disney World.
I na centar Epcot. -Bože moj.
Putovanje je baš bilo zabavno!
Ništa tužnije nisam čuo. -Upoznala sam Šilju!
Sad mi je neugodno. -Zašto bi ti bilo neugodno?
Ne mogu vjerovati da me pali djevojka s tako klišeiziranim Željama.
Strahota jedna.
Dolaziš?
Najvažnije je kod svakog pregleda magnetskom rezonancijom
ležati potpuno mirno.
Ali toga dana to mi je bilo gotovo nemoguće.
Hej, Gus! Kako si?
Bok, gospođo Lancaster.
Hej. Majica Rika Smitsa?
Nego što. -Obožavao sam ga.
Ja sam Augustus Waters.
Drago mi je. Ja sam Michael.
Lijepo te je vidjeti. -Bok, gđo Lancaster.
Lijepo vas je vidjeti.
Bok, Hazel Grace.
Bok.
Bi li htjela otići na piknik sa mnom?
Baš bih voljela otići na piknik s tobom.
Hoćemo li?
Ne. Daj da se...
Smrdim po bolnici, pa bih se trebala barem presvući.
Dakle...
I ti si preživio, je li?
Da.
Nisam si je odrezao tek tako.
Premda je to izvrsna strategija za gubljenje težine.
Noge su jako teške.
Kako te zdravlje sada služi?
Sjajno. Već 14 mjeseci bez pojave.
Stvarno?
Fantastično. -Da.
Imam velike sreće.
Hej, slušaj, Gus.
Moraš shvatiti da je Hazel i dalje prilično bolesna.
I bit će do kraja života.
Htjet će držati korak.
Takva je ona. Ali njezina pluća...
Spreman, Gus?
Da.
U redu. Brzo se vidimo.
U redu.
Kako prekrasan dan.
Da.
Ovamo vodiš sve koje si romantično osvojio?
Sve do posljednje.
Vjerojatno sam zato još uvijek djevac.
Nisi još uvijek djevac.
Zar si stvarno?
Da ti pokažem nešto.
Vidiš ovaj krug?
To je krug djevaca.
A ovo su...
Jednonogi osamnaestogodišnjaci.
Tako da, da.
Funky kosti Joepa Van Lieshouta.
Zvuči kao Nizozemac.
Kad i je.
Baš kao i Rik Smits.
I tulipani.
Sendvič?
Da pogodim.
Nizozemski sir i rajčica.
Žao mi je, rajčica je meksička.
Kako se usuđuješ!
Zar ovo nije baš kul?
Kostur im služi kao igralište.
Razmisli o tome.
Stvarno voliš simboliku.
Kad smo kod toga, vjerojatno se pitaš
zašto tu jedeš loš sendvič sa sirom i piješ sok s dečkom u majici Rika Smitsa.
Znaš, to mi je palo na pamet.
Pa, Hazel Grace, kao i toliki prije tebe,
a, slušaj, kažem ti to s krajnjom privrženošću,
glupo si spiskala Želju.
Okej, prošli smo to. Bilo mi je 13.
Tiho! Upravo držim veliki monolog.
Bila si mlada i popustljiva,
a kostur s kosom gledao te u lice,
pa si naprečac poželjela nešto što nisi zaista htjela.
Kako bi mala Hazel Grace koja još ne zna za Kraljevsku tugu
znala da će joj istinska Želja biti posjet g. Peteru Van Houtenu,
izgnaniku u Amsterdamu?
Ali nisam sačuvala Želju, pa...
Sva sreća da sam ja sačuvao svoju.
Znači, hoćeš reći...
Neću ti dati svoju Želju, je li, Hazel.
Ako na to misliš.
Međutim...
I mene bi zanimalo upoznati tog gospodina Petera Van Houtena,
a ne bi baš imalo smisla
upoznati ga bez one koja mi je otkrila knjigu.
Zar ne?
Popričao sam s Dobrim duhovima i oni se slažu.
Putujemo za mjesec dana.
Ne.
Bože moj.
Bože moj!
Augustuse!
Hvala ti!
I onda se ovo dogodilo.
Hej.
Bok.
Hej. -Dobro ti je.
Onda, što je bilo?
Uobičajeno.
Tekućina u plućima spriječila je dotok kisika.
Stavili su ti cjevčicu.
Sinoć su izvadili litru i pol.
Dobra vijest glasi
da nema rasta tumora.
Nemaš novih tumora u tijelu.
Jako nam je laknulo.
To je samo stanje, Hazel.
Stanje s kojim možemo živjeti.
Gospodine Lancastere.
Kako joj je?
Bolje.
Da, hvala ti. Mnogo, mnogo bolje.
Ne daju mi da uđem. Puštaju samo obitelj.
Da, žao mi je.
Da, shvaćam.
Možete joj reći da sam bio?
Da, naravno. Naravno da ću joj reći.
Okej.
Gus, slušaj, radije idi kući.
Odmori se.
Okej.
Tumori se obično počnu odupirati tretmanu,
do čega ovdje nije došlo...
Zasad.
S druge strane,
lijek možda pogoršava edem.
Zapravo,
vrlo malo ljudi prima Phalanxifor tako dugo kao Hazel.
Ne znamo mu dugoročne posljedice.
Nastojimo spriječiti rast endotelnih izraslina
koje, kad su odviše izražene, mogu pridonijeti razvoju bolesti, propadanju,
pogoršanju krvotoka
i širenju tumora koje tako uporno nastojimo u cijelosti ukloniti.
Preživljavanje pacijenata s mnogo endotelnih izraslina
eksponencijalno opada sa stopom napredovanja tog stanja.
Možeš se pustiti, šećeru.
Ne boj se.
O, Bože.
Neću više biti mama.
Imam pitanje.
Da, Hazel?
Smijem li svejedno u Amsterdam?
To ne bi bilo pametno u ovom stadiju.
Zašto?
Je li putovanje izvedivo?
Pojačalo bi izvjesne rizike.
Kao i odlazak u kupovinu.
Da, ali u zrakoplovu?
Ali u zrakoplovima imaju kisik.
Četvrti si stadij.
Možda više ne dobijem ovakvu priliku.
Nikad.
Ako lijek djeluje, zašto ne bih...
Možda postoji mogućnost... -Ne.
Ne znam kako bih ti to na drugi način rekao, Hazel.
Prejako si bolesna.
Žao mi je.
Halo?
Da, samo sekundu.
Bok, Gus je... opet.
Žao mi je, ona spava.
Da. Okej.
U redu. Doviđenja.
Znam što misliš.
To nije fer prema njemu.
Nije.
Ne treba mu ovo u životu.
Nikome ne treba.
Ne vrijedi to tolike muke.
Ne, imaš pravo.
Mama i ja baš smo zaključili to isto.
Hoću reći, možda je vrijeme da te izbacimo na ulicu.
Da te ostavimo u nekom sirotištu, pa da se oni bakću s tobom.
Ozbiljno.
Nismo sentimentalni ljudi.
Halo??
Tišina je zaglušna...
Hazel Grace.
Bok, Augustuse.
Jesi okej?
Ne.
Što je bilo?
Reci mi.
Ne znam.
Sve.
Želim otići u Amsterdam, Gus.
I želim da nam Van Houten ispriča što bude nakon kraja knjige.
I baš ne želim ovaj konkretan život.
Hoću reći, to je zbog neba. Nebo me žalosti.
I tu mi stoji jadna stara ljuljačka
koju mi je tata napravio dok sam bila mala i...
Sve zajedno, valjda.
Pa, tražim da vidim tu ljuljačku suza.
Shvaćam što hoćeš reći.
Ovo je stvarno žalosna ljuljačka.
Hazel Grace, nadam se da shvaćaš
da nastojanjem da se udaljiš od mene nimalo ne smanjuješ moju privrženost tebi.
Svi tvoji pokušaji da me odbiješ doživjet će neuspjeh.
Čuj.
Drag si mi.
I volim se družiti s tobom i sve,
ali ne mogu dopustiti da se ovo nastavi.
Zašto da ne?
Jer te ne želim povrijediti.
Ne bi mi smetalo.
Ne, ne shvaćaš. -Da, shvaćam.
Ne shvaćaš. -Znam što pokušavaš reći.
Hazel, kažem ti da mi ne bi smetalo.
Bila bi mi čast da mi ti slomiš srce.
Gus, ja sam granata.
Jednog dana ću eksplodirati i sravniti sa zemljom sve oko sebe i...
Ne znam, smatram da sam odgovorna
svesti žrtve na najmanju mjeru.
Granata.
Hvala ti na razumijevanju...
...samo prijatelji
Okej...
Bože moj! Prestani mi se upucavati!
"Draga Hazel, Dobri duhovi su mi javili da ćeš nam"
"doći u posjet s Augustusom Watersom i svojom majkom četvrtoga."
Lidewij Vliegenthart Tajnica g. Petera Van Houtena
Mama?
Da?
Mama!
Što je bilo? -Oprosti.
Ne, samo sam se kupala.
Jesi li ti javila Dobrim duhovima da je putovanje otkazano?
Jer Van Houtenova tajnica
upravo mi je napisala da misli da ipak dolazimo.
Što?
Trebala sam ti to reći s tatom.
Mama.
Idemo u Amsterdam.
Ti to ozbiljno? Idemo u Amsterdam?
Idemo u Amsterdam.
Sve smo riješili. Idemo.
Doktorica Maria i svi ostali znaju za to.
Ali samo na tri dana, ne šest. -Bože moj.
Ali sve je riješeno. Tamo te čeka onkolog.
Sve je riješeno. Skroz smo spremni.
Volim te.
Jako te volim.
Volim te.
Sjedni. -Idemo u Amsterdam.
Idemo u Amsterdam.
-Dođi da popričamo. Moraš obaviti poziv.
Nazovi ga!
Okej, pluća, ne pravite mi sranja još barem tjedan dana.
Jasno? Još tjedan dana.
Hej, Gus, nadam se da ti je putovnica spremna!!!
Sve ide kao po Watersu!!!
Čekaj, hrana. -Što si zaboravila?
Imaš moju putovnicu?
Da, kod mene je.
Rekao sam Dobrim duhovima:
"Putujem sa stilom, ili uopće ne putujem."
Mama, idemo u Amsterdam!
Idemo u Amsterdam, upravo sada.
Pozdrav, Lancasteri.
Gus. Hej. Lijepo te je vidjeti.
Ja ću to ponijeti.
Gus, kako si domišljat!
Okej, Hazel Grace?
Okej!
Nikad još nisi letio avionom?
Ne.
Uzbudljivo je.
Gospodine?
Nema pušenja u ovom avionu. Kao i u svakom avionu.
Ne pušim.
Da, to je samo metafora.
Stavi stvar koja ubija u usta ali zapravo joj ne da moć da ga ubije.
Pa, ta metafora je zabranjena na današnjem letu.
Osoblje, pripremite se za polijetanje.
Hvala.
Okej?
Gus, ovo je kao vožnja u autu s tobom.
Bože moj, pa mi letimo.
Letimo!
Gledaj tlo!
Gledaj.
Nikada ništa nije izgledalo ovako u cijeloj povijesti čovječanstva!
Gledaj aute. Oni su kao...
Vas dvoje ste preslatki.
Samo smo prijatelji.
Pa, ona je, ja nisam.
Jao meni!
Goni se od nje, kujo!
Gledaj ti ovo, Hazel.
Koje ludilo.
Što?
Gledajte vi te vitraje. Kakva divota.
Idem nas prijaviti.
Bolje da te lijepo sredimo,
jer imate rezervaciju za dvoje večeras u restoranu Oranjee.
I piše: "Dobar tek. G. Peter Van Houten".
Potražila sam opis restorana i zvuči čudesno.
U vodiču piše da je otmjen i vrlo romantičan.
Baš. Otmjen...
O, Bože.
Ali, okej, što...
Što ćeš obući?
Je li ova za mene?
Bože moj. Prelijepa je.
Samo kažem.
Samo kažeš?
Što, hoćeš reći da ti totalno ne smeta
da će se tvoja kći tinejdžerica razuzdati sa starijim dečkom
u gradu znamenitom po porocima i razvratu, i to ti totalno ne smeta?
Da, uglavnom upravo to hoću reći.
Gus!
Kako si markantan!
Hvala, gospođo. -Opa.
Hazel, došao je Gus
i izgleda nevjerojatno!
Čujem da je taj restoran nevjerojatan.
Opa.
Što?
Predivno izgledaš.
Hvala.
Tu smo.
Oranjee. Da, tu smo.
Da.
Vaš stol, gospodine i gospođo Waters.
Hvala.
Hvala, Gus.
Nema na čemu.
Šampanjac je dar kuće. Uživajte.
Hvala.
Dobra večer.
Okej?
Okej.
Ovo je čudesno.
Znate li što je Dom Pérignon rekao nakon što je izumio šampanjac?
"Dođite brzo", rekao je. "Kušam zvijezde."
Dobrodošli u Oranjee.
Jeste li za jelovnik, ili uzimate odabir šefa kuhinje?
Odabir šefa kuhinje zvuči izvrsno.
I, gospodine...
Nešto mi govori da će nam trebati još malo ovoga.
Večeras za vas imamo sve zvijezde u boci, mladi moji prijatelji.
Mislim da je ovo naše.
Rižoto sa zmajskom mrkvom za damu.
Hvala.
I za gospodina.
Hvala.
Dobar tek.
Hoću da ovaj rižoto sa zmajskom mrkvom postane osoba,
da je mogu odvesti u Vegas i oženiti.
Dobro ti je odijelo.
Hvala ti. Večeras ga prvi put nosim.
Ne nosiš ga na pogrebima?
Ne.
Ovo je daleko ljepše.
Kad sam se razbolio,
rekli su mi da imam 85% izgleda da ozdravim od raka.
Sjajni izgledi.
Ali to je značilo godinu dana mučenja, gubitak noge
i, svejedno, 15% mogućnosti za neuspjeh.
Uoči operacije
upitao sam roditelje smijem li kupiti stvarno lijepo odijelo.
Ukopno odijelo.
Upravo tako.
Imam i ja nešto slično. Poklon za petnaesti rođendan.
Haljinu.
Makar je ne bih nužno obukla za izlazak.
Znači, ovo je izlazak?
Hej, pazi što pričaš.
Mi smo gospodin i gospođa Waters.
Kad ne zna engleski.
Ali trebali bismo biti, ako pitaju. Znaš?
Sjećaš se što si rekao o Vegasu? -Da.
Mogu se pridružiti tom aranžmanu?
U Boga?
Možda.
A u anđele?
Ne.
U zagrobni život?
Ne.
Pa, možda. Ne znam.
Ne bih išla dotle da kažem ne,
ali voljela bih imati neki dokaz.
A ti?
Apsolutno.
Stvarno?
Ne u smislu raja gdje cijeli dan jašeš jednoroga
i živiš u dvorcu od oblaka,
ali, da, definitivno vjerujem u nešto.
Hoću reći, u suprotnom...
Koji je smisao?
Možda nema smisla.
Odbijam to prihvatiti.
Zaljubljen sam u tebe.
Čula si me.
Augustuse...
Zaljubljen sam u tebe.
I znam da je ljubav tek krik u prazninu i da je zaborav neizbježan.
I da nam se svima crno piše.
I da će se jednoga dana
svi naši napori vratiti u prah.
I znam da će Sunce proždrijeti jedinu Zemlju koju ćemo ikada imati.
I zaljubljen sam u tebe.
Oprosti.
Još zvijezda?
Ne, hvala.
Samo bismo uzeli račun.
Ne, gospodine.
Vaš objed je platio gospodin Van Houten.
Što?
Stvarno ne shvaćam tu majicu.
Ali Van Houten će je shvatiti.
U Kraljevskoj tuzi ima, ono, pedeset spominjanja Magrittea.
"Ovo nije lula."
Ali to je lula.
Ali nije.
To je crtež lule.
Vidiš?
Crtež neke stvari nije stvar sama.
Niti je majica s crtežom neke stvari stvar sama.
Hej, ti.
Kada si toliko odrasla?
Tko je spreman za odgovore?
Ja!
Tu smo.
Tako sam uzbuđena da jedva mogu disati.
Za razliku od inače?
Daj se goni.
Lidewij?
Bok! -Bok, ja sam Augustus.
Lidewij. -Hazel.
Molim vas, uđite.
Hvala.
Petere! Oni su stigli!
Koji to vražji oni, Lidewij?
Oni su Augustus i Hazel,
mladi obožavatelji s kojima se dopisuješ.
Amerikanci?
Pozvao si ih.
Molim vas, uđite.
Znaš zašto sam napustio Ameriku, Lidewij.
Da nikad ne moram susretati Amerikance.
Ti si Amerikanac.
U neizlječivoj mjeri.
Riješi ih se.
Neću to učiniti, Petere.
Molim te, budi ljubazan.
Uđite, molim.
Oprostite, dajte da vam ovo raščistim.
Hvala.
Koje od vas dvoje je Augustus Waters?
Ja sam.
A ovo je Hazel.
Gospodine Van Houten, najljepša vam hvala na odgovorima.
Očita greška u prosudbi.
Vaši su dopisi prvi na koje sam odgovorio, a gledajte dokle me to dovelo.
Viski?
Ne, hvala.
Onda ću samo ja, Lidewij.
Još jedan viski sa sodom, molim.
Da možda prvo doručkuješ, Petere?
Misli da sam ovisnik o piću.
Mislim i da je Zemlja okrugla.
Dakle, sviđa vam se moja knjiga.
Obožavamo je. -Da.
Obožavamo je.
Augustus...
Iskoristio je Želju za susret s vama da možemo porazgovarati.
Bez pritiska. -Da.
Jesi li se namjerno obukla kao ona?
Recimo.
I, usput, gospodine, oboje vam se iskreno želimo zahvaliti na sinoćnjoj večeri.
Kao i na šampanjcu.
Bio je čudesan.
Bio je čaroban.
Sinoć smo ih častili večerom?
Bilo nam je zadovoljstvo.
Prešli ste dug put.
Kako vam mogu pomoći?
Imamo nekoliko pitanja,
očito, o onome što bude nakon kraja vaše knjige.
Konkretno, s onima koje Anna ostavi za sobom.
Recimo, s mamom, s Panom Tulipanom...
Kako dobro poznajete švedski hip-hop?
Rekla bih, oskudno.
Lidewij, smjesta pusti Bomfallerallu.
Okej.
Ne znamo švedski.
Tko bi znao švedski?
Nije bitno kakvu besmislicu glasovi govore,
nego što glasovi osjećaju.
Vi to nas zezate?
Ono, je li ovo nekakav performans?
Gus, sjedni.
Znači, na kraju knjige Anna...
Zamislimo da se utrkuješ s kornjačom.
Kornjača ima prednost od deset koraka.
Dok ti pretrčiš deset koraka,
kornjača prijeđe možda jedan, i tako dalje, zauvijek.
Brža si od kornjače, ali nikad je ne možeš sustići, vidiš?
Možeš samo smanjiti prednost.
Nego, jasno da možeš preteći kornjaču,
dokle god ne razmišljaš o pripadajućoj mehanici.
Ali, ispostavlja se da je pitanje načina kojim se to postiže tako složeno
da ga nitko nije zaista riješio
sve do Cantorova dokaza da su neke beskonačnosti veće od drugih.
Pretpostavljam da to daje odgovor na tvoje pitanje.
Hazel, žao mi je. Ne znam što je sad ovo.
No pismeno ste djelovali vrlo inteligentno, gospodine Waterse.
Je li vam to rak prodro u mozak?
Petere.
Možemo se na sekundu posvetiti Anni?
Molim vas?
Shvaćam da priča završava usred rečenice,
jer ona umre, ili postane previše bolesna da bi nastavila...
Ne zanima me razgovor o toj knjizi.
Ali njezini imaju budućnost, zar ne?
Zar ne?
Kažem, ne zanima me.
Ali obećali ste!
Ništa se ne dogodi! Oni su izmišljeni!
Prestanu postojati čim roman završi.
Ali ne mogu!
Dobro, u književnom smislu, ali...
Ne mogu ja ovo, Lidewij.
Ne možete ne zamisliti što... -Neću udovoljavati dječjim hirovima.
Odbijam te sažalijevati onako kako si navikla.
Ne želim vaše sažaljenje! -Nego što!
Kao i svu bolesnu djecu, ono te drži na životu.
Suđeno ti je proživjeti dane... -Petere!
...kao ono dijete iz vremena dijagnoze.
Dijete koje vjeruje da ima života nakon kraja romana.
A mi odrasli to žalimo.
Zato ti plaćamo tretmane, aparaturu za kisik.
Petere, bilo bi dosta.
Ti si nuspojava evolucijskog procesa
kojeg baš i nije briga za živote pojedinaca.
Ti si neuspjeli eksperiment mutacije.
Slušaj, sroljo jedan.
Ne možeš ti meni o mojoj bolesti reći ništa što već ne znam.
Došla sam ovamo po jednu i samo jednu stvar.
Da mi ti kažeš što bude na kraju ove proklete knjige!
Ne mogu ti reći.
Ne seri! -Ne mogu.
Onda izmisli nešto!
Hoću da odeš.
Jesi li se ikada upitala
zašto ti je toliko stalo do tih blesavih pitanja?
Goni se u kurac.
Hej, u redu je.
U redu je.
Ja ću ti napisati nastavak.
U redu? Ja ću ga napisati.
Bolji od svakog sranja koje bi onaj pijanac mogao napisati.
Pun krvi i klanja i žrtvovanja.
Oduševit će te.
Oprosti što sam ti utrošila Želju na šupka.
Ne, nisi je utrošila na njega. Utrošila si je na nas.
Hazel i Augustuse!
Strašno mi je žao.
Zbog okolnosti je postao okrutan.
Mislila sam da će mu susret pomoći.
Da će uvidjeti kako je njegovo djelo oblikovalo stvarne živote.
Ali... strašno mi je žao.
Možda ste za razgledavanje? Jeste li bili u kući Anne Frank?
Ne idem nikamo s njim.
Ne.
On nije pozvan.
Nažalost, nema dizala.
U redu je. -Stuba ima mnogo.
Strmih. -Mogu ja.
Hazel, ne moramo... -Mogu ja.
Idemo.
Obitelj Frank potjecala je iz Frankfurta u Njemačkoj.
Dnevnik Anne Frank postat će znamenit u cijelome svijetu.
Teško je u ovakvim vremenima.
Pravo je čudo da se nisam odrekla svih svojih ideala.
Djeluju tako smiješno i nepraktično,
no držim ih se jer još uvijek vjerujem,
usprkos svemu, da su ljudi zaista dobri u srcu.
Potpuno mi je nemoguće sazdati vlastiti život...
Hoćemo li?
Da. -Da.
Daj da ti ponesem.
Mogu ja.
Opa.
Ovo je upravo onaj regal koji je skrivao obitelj Frank.
Mogu ja.
Hvala.
Uvelike smo premladi da se nosimo s tim problemima,
ali oni nam se stalno nameću
sve dok naposlijetku nismo prisiljeni smisliti neko rješenje.
Jesi okej, Hazel?
Da.
Bez brige, samo polako.
Oprostite. -Nema problema.
Da?
Da.
Žudim voziti bicikl, plesati, zviždukati, promatrati svijet,
osjećati se mlado i znati da sam slobodna. 24. prosinca 1943.
A ipak, kada pogledam u nebo,
nekako osjećam da će se sve promijeniti nabolje.
Da će i ovoj okrutnosti doći kraj.
Jesi okej?
Da.
Hazel, mislim da je to dosta.
Ne moraš... znaš?
Mogu ja.
Sve je kako treba biti.
Bog želi vidjeti da su ljudi sretni.
Gdje ima nade...
Hazel.
...ima i života.
Svaka čast.
Da.
Jesi okej? -Da.
Tu smo, vidi.
U redu si?
Da. Bože moj.
Hvala.
Jedini član obitelji Frank koji je preživio bio je Otto.
Annein otac.
U takvim trenucima
ne mogu misliti na jad,
nego na ljepotu koja još preostaje.
Pokušaj iznova pronaći onu sreću u sebi samoj.
Sjeti se sve ljepote u svemu što te okružuje
i budi sretna.
Bravo.
Zaljubila sam se u njega onako kako toneš u san.
Polako, a onda odjednom.
Nekako samo završi točno iznad mjesta gdje bi bilo koljeno.
Pa nestane.
Što?
Moja noga.
Znaš, čisto da se pripremiš.
Gus...
Daj se opusti.
Čekaj.
Ne mogu, zapela je.
Jako te volim, Augustuse Waterse.
I ja volim tebe, Hazel Grace.
Jako, jako.
Augustuse, ne mogu disati.
U redu je.
Hazel.
Stvarno si prelijepa.
Prekini.
Ne, stvarno si prelijepa.
Ja sam veliki sretnik.
Ja sam velika sretnica.
Najdraži Augustuse... DJEVCI
Jednonogi osamnaestogodišnjaci...
Tvoja Hazel Grace
Bože moj.
Ne vjerujem da si mu rekla sroljo.
Znam! -Jesi?
Odakle ti ta riječ?
Ne znam, samo mi je izletjela.
Strašno sam se razljutila.
Koji monstrum.
Bilo je grozno.
Što se onda dogodilo?
Otišli smo u kuću Anne Frank.
Je li?
Zakon. -Nevjerojatno.
Bilo je baš zakon.
A poslije?
Samo smo se šetali.
Zvuči krasno.
Valjda imamo još nekoliko sati, je li?
Hoćemo u Van Goghov muzej?
Samo reci.
Vjerojatno nemamo vremena za sve, ali...
Samo ćeš se morati vratiti, to je sve.
Možeš li samo ne biti apsurdna, molim te lijepo?
Hazel, nisam apsurdna.
Pozitivna sam.
Gđo Lancaster?
Da?
Bismo li Hazel i ja mogli malo ostati sami?
Naravno, Gus.
Trknut ću do sobe
i biti spremna kad god vas dvoje odlučite što biste radili.
Jesi li za šetnju?
Što je bilo?
Uoči tvog odlaska u bolnicu došlo je do, kako da kažem...
Osjetio sam bolove u kuku.
Zato sam otišao na tomografiju.
I bljesnuo mi je posvuda, kao božićno drvce.
U porebrici i u jetri, ono...
Posvuda.
Oprosti.
Trebao sam ti reći.
To baš nije fer.
Svijet očito nije tvornica za ispunjavanje želja.
Hej, slušaj.
Ne brini za mene, Hazel Grace.
Okej? Naći ću načina da još dugo budem uz tebe i gnjavim te.
Boli li te?
Ne.
Okej mi je.
Okej ti je?
Okej.
Ne bi možda mogla samo zaboraviti na ovo?
Samo se ponašaj kao da ne umirem.
Ne mislim da umireš, Augustuse.
Samo imaš mrvicu raka.
Bi li bilo apsolutno presmiješno
da se samo počnemo bariti?
Upravo sada?
Vjerojatno.
Moja prelijepa obitelj (I GUS)
KEMOTERAPIJA
Onda, kako oči, Isaac?
Dobro su.
Nisu mi u glavi, to je jedini problem.
Izuzev toga...
Pa, izgleda da je meni sada cijelo tijelo sačinjeno od raka.
Oprosti, nadmašio sam te, stari.
Jesi li već napisala nekrolog za njega?
Stari. -Što?
Što?
Nisam joj još rekao, Isaac.
O čemu vi to?
Oprosti.
Augustuse?
Trebaju mi govornici za pogreb.
Zato se nadam da biste ti i Isaac, ali uglavnom ti,
bili, je li... dovoljno ljubazni da nešto smislite.
Učinila bih to od srca.
Hvala ti.
Vas dvoje ste slatki.
Muka mi je od toga.
Vas dvoje ste odvratni.
Je li ti se javila Monica?
Ne, ni riječju.
Čak ni SMS-om da vidi jesi li okej?
Nijednom.
Mrzim je.
Ali postoje tone drugih. Budite vi bez brige za mene.
U grupi za podršku je jedna nova,
a ima baš goleme...
Kako to uopće znaš?
Slijep sam, ali ne toliko slijep.
Hazel Grace?
Imaš li slučajno pet dolara?
Okej, što ćemo sada?
Hej, vas dvoje.
Osjećam miris jaja. Jesu li to jaja?
Je li tamo?
Tamo je.
Imam tremu.
Tremu?
Je li Monica unutra?
Nema veze gdje je Monica.
Tu se ne radi o Monici. Radi se o tebi.
Okej. Mogu dobiti jaje?
Hazel Grace,
daj jaja.
Dam jaja.
Isaac.
U redu, krećemo.
Možeš ti to. -Hajde.
Ništa nisam čuo.
Sve u redu. Malo više tebi ulijevo.
Čekaj, da bacim ili da ciljam?
Ciljaj ulijevo.
Okej. -Ljevije.
Dečki, pričekajmo mrak.
Isaacu je stalno mrak.
Stari, nisam gluh. Samo sam slijep.
Čujem kad mi ismijavaš hendikep.
Oprosti. -I ne volim to.
Kamo da bacim? -Samo baci jako.
To.
To! -Jej!
Što? Što?
Pogodio sam ga!
Sad točno znam kamo bacam.
Koja dobra brija!
Samo nastavi. Samo tako.
Samo bacaj.
Daj još, daj još!
Stoj, stoj, stoj!
Isaac.
Dobar dan. Vi ste Monicina majka?
Jesam.
Dobar dan, gospođo. Vaša kći je nanijela veliku nepravdu.
Došli smo joj se osvetiti.
Ne izgledamo naročito,
ali nas troje zajedno imamo pet nogu, četiri oka
i dva i pol para zdravih pluća.
Ali imamo i dva tuceta jaja,
pa bih se na vašem mjestu radije vratio u kuću.
Stari, stvarno je upalilo? -Da.
Gluplji govor nikad nisam... Stvarno je upalilo?
Izvoli. Samo malo.
Koji je ovo gušt!
Augustuse?
Hazel Grace.
Bok.
Bože moj. Bok, bok. Volim te.
Na benzinskoj sam postaji.
Gdje si?
Nešto nije u redu.
Moraš...
Možeš li doći? Možeš mi doći pomoći?
Gus!
Gus.
Mili, što je bilo?
Vidi.
Gus, zagnojilo se.
Duboko udahni.
Gus, moram pozvati nekoga.
Ne, ne. Molim te, ne zovi 911. Molim te.
Ne zovi ni moje ni 911.
Nikada ti ne bih to oprostio.
Gus, što ti tu radiš?
Što ti tu radiš?
Htio sam kupiti cigarete.
Ne znam gdje mi je kutija.
Možda sam je izgubio, ili su mi je uzeli, ali samo sam...
Htio sam učiniti nešto za sebe, znaš?
Htio sam sâm to učiniti.
Moram nazvati 911. -Ne!
Moram.
Ne!
Halo, služba 911? Trebaju nam kola hitne pomoći.
Mrzim se!
Zovem se Hazel Grace Lancaster.
Požurite, molim vas.
Mi smo u srebrnom Jeepu na benzinskoj postaji.
Voljela bih da mogu reći kako je Augustus Waters do kraja zadržao smisao za humor.
Da mu hrabrost ni trenutka nije pokleknula.
Ali nije tako bilo.
Kako mu je?
Proveo je tešku noć, Hazel.
Krvni tlak mu je nizak.
Srce mu...
A kemoterapija?
Prekinut će mu kemoterapiju.
Mogu li ga vidjeti?
Reći ćemo mu da si bila.
Da. -Okej.
Da.
Samo bih se malo tu zadržala, ako nemate ništa protiv.
Da, naravno.
Uzmi si vremena.
Evo ga, kompa.
Dobro? -U redu, šećeru.
Okej.
Bok.
O čemu razmišljaš?
O zaboravu.
Znam da su to djetinjarije ili što već, ali...
Oduvijek sam mislio da ću biti junak.
Da će za mnom ostati velika priča.
Znaš, nešto što bi objavile sve novine i...
Hoću reći, trebao sam biti poseban.
I poseban si, Augustuse.
Da, znam. Ali...
Znaš što hoću reći.
Da, znam što hoćeš reći, samo se ne slažem s tobom.
Znaš tu tvoju opsesivnu potrebu da te se upamti?
Ne ljuti se.
Ljuta sam.
Ljuta sam jer si meni poseban. I zar to nije dovoljno?
Misliš da život može imati smisla
jedino ako te svi upamte, jedino ako te svi vole.
Znaš što, Gus. Ovo je tvoj život, okej?
Dobiješ samo ovo.
Dobiješ mene, dobiješ svoju obitej i dobiješ ovaj svijet, i to je sve.
A ako ti to nije dovoljno, onda mi je žao, ali to nije ništa.
Jer ja te volim.
I ja ću te se sjećati.
Oprosti. Imaš pravo.
Samo bih željela da si sretan s tim.
Hej.
Dobar je to život, Hazel Grace.
Nije još gotov, znaš.
Augustuse.
Jedna od manje seratorskih konvencija žanra raka
poznata je pod imenom "posljednji dobri dan",
kad se čini da je neizbježno propadanje odjednom dosegnulo granicu,
kad bolovi bar načas postanu podnošljivi.
Problem je, naravno, u tome što ne možeš znati da je
baš taj dan posljednji dobri dan.
Tada ti se čini kao samo još jedan pristojan dan.
Zdravo, Augustuse.
Dobra večer, Hazel Grace.
Pitanjce za tebe.
Jesi li stigla napisati onaj nekrolog?
Možda jesam.
Bi li mogla stići
do doslovnog Srca Isusova kroz par minuta?
Možda. Je li sve okej?
Volim te, Hazel Grace.
Mogu dobiti ključeve?
Kamo ćeš? Jest ćemo.
Moram ići.
Hazel, sigurno si gladna. Nisi ni ručala.
Kad nisam gladna.
Hazel, ne možeš ne jesti.
Žešće sam negladna.
Hazel, znam da je Gus bolestan, ali moraš se paziti.
Ovo nema veze s Gusom.
Onda moraš ostati zdrava. Daj, pojedi bar nešto, dušo.
Ostati zdrava?
Okej, nisam zdrava i umrijet ću.
Shvaćaš li to? Umirem, a ti ostaješ tu
i nećeš se imati za koga brinuti i nad kim bdjeti
i više nećeš biti majka, i oprosti, ali ja tu ništa ne mogu.
Mogu li onda otići?
Kako mi možeš to reći?
Tako što si ti to rekla.
O čemu ti to?
Na Intenzivnoj.
Hazel...
To nije istina. Nisam imala pravo.
U redu?
Čak i ako umreš...
Kada.
Čak i kada umreš...
Uvijek ću biti tvoja majka.
To je nešto najdivnije što ću ikada biti.
Toga se najviše bojim, mama.
Da kad me ne bude
nećeš više imati nikakav život.
Samo ćeš sjediti i zuriti u zidove
ili ćete se oboje ubiti, ili...
Hazel, dušo, neće biti tako.
Izgubiti tebe...
To će biti pakleno bolno.
Ali barem ti na ovom svijetu znaš da je moguće živjeti s boli.
Samo je trpiš.
Idem na tečaj za socijalni rad.
Čekaj, što?
Znaš, ako time što smo prošli
mogu pomagati drugima, možda savjetovati obitelji...
Kako si mi mogla to zatajiti?
Nismo htjeli da se osjetiš napušteno.
Da se osjetim napušteno?
Vas dvoje, ovo je...
Ovo je najbolja vijest.
Idi ti.
Okej?
Bebice.
Ravno naprijed.
Tebi ulijevo, malčice.
Tu zakoraknem? -Da, ispruži ruku.
Desno ti je podij.
Da, savršeno.
Prekrasno.
Bok.
Kasniš.
Kako si? Izgledaš bajno, Hazel Grace.
Znam, zar ne?
Što ima, dečki?
Reci joj, Gus.
Htio sam prisustvovati svom pogrebu.
Hoću reći, nadam se da ću moći prisustvovati kao duh, ali...
Međutim, ako mi slučajno ne uspije,
odlučio sam isplanirati ovaj predpogreb.
Spremni?
Augustus Waters je bio bahati skot.
Ali opraštali smo mu to.
Ne zato što je bio nadljudski zgodan,
a ni zato što je dobio samo 19 godina kad je trebao dobiti daleko više.
Osamnaest godina, kompa.
Stari, daj.
Dajem ti još malo vremena, smrade s upadicama.
Upadaš mi usred govora. Trebao bi biti mrtav.
Ali kada znanstvenici iz budućnosti
dođu u moju kuću s robotskim očima
i kažu mi da ih isprobam...
Reći ću tim znanstvenicima da se gone, jer...
Jer, Gus, stvarno ne želim vidjeti svijet u kome nema tebe.
Ne želim.
Ne želim vidjeti svijet bez Augustusa Watersa.
Istaknuvši to, vjerojatno ću staviti robotske oči.
Jer, dajte, pa to su robotske oči.
Zvuče zakon dobro.
I ne znam...
Ovo mi je baš preteško.
Bog te čuvao.
Da.
Hazel, možeš mi pomoći?
Udesno, malčice.
Da, pa se okreni. Sjedni. Eto tako.
Red je na tebi, Hazel Grace.
Pozdrav.
Zovem se Hazel Grace Lancaster.
I Augustus Waters bio je moja životna ljubav koju su mi zvijezde oduzele.
Naša je ljubavna priča bila epska,
pa vjerojatno neću biti u stanju izgovoriti više od rečenice
prije nego što se rastopim u lokvu suza.
Kao i sve prave ljubavne priče
naša će umrijeti s nama.
Kako i treba.
Da znate da sam se pomalo nadala da će on meni držati nekrolog.
Jer stvarno nema nikog drugog...
Da, nema.
Neću pričati o našoj ljubavnoj priči, jer ne mogu.
I zato ću umjesto o njoj pričati o matematici.
Nisam matematičarka, ali ovo znam.
Postoji beskonačna količina brojeva između nule i jedinice.
Postoji 0,1, pa 0,12, pa 0,112, pa...
Kao i beskonačna količina drugih.
Naravno, postoji veći beskonačan skup brojeva između nule i dvojke,
ili između nule i milijuna.
Neke beskonačnosti jednostavno su veće od drugih beskonačnosti.
Tome nas je naučio pisac koji nam je nekada bio drag.
Znate, željela bih više brojeva
nego što ću vjerojatno dobiti.
I, Bože...
Kako samo Augustusu Watersu želim više dana nego što je dobio.
Ali, Gus...
Ljubavi moja...
Ne mogu ti reći koliko sam ti zahvalna
na našoj maloj beskonačnosti.
Samo malo.
Dao si mi cijelu vječnost
unutar tih odbrojanih dana.
I na tome sam ti...
Vječno sam ti zahvalna.
Silno te volim.
Volim i ja tebe.
Augustus Waters umro je osam dana poslije toga na Intenzivnoj
kad je rak, sazdan od njega,
zaustavio njegovo srce, također sazdano od njega.
Bilo je nepodnošljivo.
Sve zajedno.
Svaka sekunda gora od prethodne.
Na Hitnoj te odmah na početku pitaju
da ocijeniš svoje bolove na ljestvici od jedan do deset.
Stotinama puta postavili su mi to pitanje i sjećam se da me jednom prilikom,
kad nisam mogla doći do daha, a bilo mi je kao da mi u grudima gori,
sestra zamolila da ocijenim bol.
Premda nisam mogla govoriti, pokazala sam devet prstiju.
Kasnije, kad mi se stanje poboljšalo,
sestra je došla i rekla mi da sam borac.
"Znaš po čemu znam?" rekla je.
"Nazvala si desetku devetkom."
Ali to nije bila istina.
Nisam je nazvala devetkom jer sam bila hrabra.
Nazvala sam je devetkom samo zato što sam si čuvala desetku.
I sad mi je stigla.
Ovo je bila ta silna i strašna desetka.
"Zla se ne bojim, jer si ti sa mnom."
"Tvoj štap i palica tvoja utjeha su meni."
"Trpezu preda mnom prostireš na oči dušmanima mojim."
"Uljem mi glavu mažeš, čaša se moja prelijeva."
"Dobrota i milost pratit će mene sve dane života moga."
"U Jahvinu ću domu prebivati"
"kroz dane mnoge."
Augustus Waters srčano se borio godinama.
Bio je odvažan u boju, a njegova snaga...
Kako li ga sere, a, mala?
...bila je izvor nadahnuća svakome od nas.
Pomolimo se.
Hvala ti, Gospodine, na životu Augustusa Watersa...
Sad se treba lažno moliti.
...na njegovoj snazi i hrabrosti.
Gospodine, molimo te da danas budeš s nama, da budeš blizu,
da pružiš utjehu njegovim prijateljima i bližnjima.
Hvala ti na prisutnosti, Gospodine.
Sve se ovo molimo u ime Isusovo.
Amen.
Sada će nam se obratiti Gusova posebna prijateljica
Hazel Lancaster.
To baš i nije bitno, ali bila sam njegova djevojka.
U Gusovu domu stoji prekrasan citat koji glasi:
"Ako hoćeš dugu, istrpi kišu."
Čak i u posljednjih nekoliko dana...
Nisam vjerovala ni riječ.
Uvijek se mogao osmjehnuti.
Ali to nema veze.
Znala sam da tako treba biti.
Pogrebi, zaključila sam, nisu za mrtve.
Nego za žive.
Hej, hoćeš li društvo?
Neka, ne treba.
Samo ću se malo vozikati sama.
Volim te.
Predivno si govorila.
Brzo se vidimo. Vozi oprezno.
Okej.
Smijem?
Omnis cellula e cellula.
Tvoj Waters i ja dosta smo se dopisivali u njegovim posljednjim danima.
Znači, sad čitate pisma obožavatelja?
Ne bih ga baš nazvao obožavateljem.
Prezirao me.
Ali uporno je tražio da dođem na njegov pogreb
i kažem ti što je bilo s Annom i njezinom majkom,
pa, evo me.
I to ti je odgovor: Omnis cellula e cellula.
Iz svake stanice stanica.
Stvarno nemam volje za to. -Ne želiš objašnjenje?
Ne, ne želim.
Hvala, doduše. Sjajan vam život želim.
Podsjećaš me na nju.
Podsjećam mnoge na mnoge.
Kći mi je bila osmogodišnjakinja.
I jako je dugo... predivno trpjela.
Imala je leukemiju kao Anna?
Baš kao Anna.
Moja duboka sućut zbog vašega gubitka.
I moja zbog tvoga. I oprosti što sam vam upropastio put.
Niste nam upropastili put.
Put nam je bio fenomenalan.
Poznaješ li skretničarev problem?
U polju etike postoji misaoni eksperiment
poznat kao skretničarev problem.
Philippa Foot bila je engleska filozofkinja... -Bože moj.
Hazel, nastojim ti nešto objasniti.
Nastojim ti dati što si htjela. -Nije tako!
Vi ste pijanac i propalica i hoću da mi ovaj čas izađete iz auta,
da mogu otići kući, biti sama sa sobom i žalovati!
Željet ćeš ovo pročitati.
Ne želim ništa pročitati. Možete li samo izaći iz mog auta?
Molim vas, izađite iz mog auta! -Dobro.
Smijem li ući?
Strašno, strašno mi je žao.
Da.
Doduše, bila je to čast, zar ne?
Voljeti ga?
Daje ti pojam o našim osjećajima prema tebi.
Hazel?
Došao ti je prijatelj u posjet.
Znaš li je li ga boljelo i to?
Navodno se dugo mučio da dođe do daha,
a onda je napokon samo izgubio svijest.
Nije bilo silno, ništa takvo.
Umiranje je koma.
Gus te stvarno volio, znaš?
Znam.
Nije mogao prestati o tome.
Da.
Živcirao me. Neprestano je govorio o tebi.
Mene nije baš živcirao.
Znam. Znam da tebe nije.
Jesi li dobila to pismo od tvog prijatelja pisca?
On mi nije prijatelj.
Odakle znaš za to?
Razgovarali smo na groblju
i rekao mi je da je prešao onoliki put samo da tebi dade to pismo.
Da, pa, sad je to iza mene.
Ne želim više pročitati nijednu jedinu riječ tog šupka.
Nije ga on napisao. Gus ga je napisao.
Što?
Navodno je Gus napisao nešto i onda to poslao Van Houtenu.
Bože moj.
Gospodine Van Houtene, ja sam dobra osoba, ali usran pisac.
Vi ste usrana osoba, ali dobar pisac.
Mislim da bismo bili dobar tim.
Neću vas pitati za uslugu,
ali ako imate vremena, a koliko sam vidio imate ga na pretek,
molim vas, popravite mi ovo.
To je nekrolog za Hazel.
Zamolila me, pa pokušavam.
Samo što... Dobro bi mi došao dašak stila.
Vidite, stvar je u tome da svi mi želimo da nas se pamti.
Ali Hazel je drugačija.
Hazel zna istinu.
Ona nije željela milijun obožavatelja. Željela je samo jednog.
I dobila ga je.
Možda nije bila široko voljena, ali bila je duboko voljena.
A nije li to više nego što većina nas dobije?
Kad se Hazel razboljela, znao sam da umirem,
ali nisam joj to htio reći.
Krišom sam ušao u njezinu sobu na Intenzivnoj
i deset minuta sjedio uz nju prije nego što su me ulovili.
Oči su joj bile sklopljene. Koža blijeda.
Ali ruke su joj i dalje bile njezine.
I dalje tople, noktiju nalakiranih tom tamnom, plavocrnom bojom,
a ja sam ih samo držao.
I prisilio sam se da zamislim svijet bez nas,
i kako bi bezvrijedan svijet to bio.
Stvarno je prelijepa.
Ne umoriš se od gledanja u nju.
Ne brineš se je li pametnija,
jer znaš da je.
Duhovita je a da nikad nije zlobna.
Volim je.
Bože, kako je volim.
Koji sam ja sretnik što je volim, Van Houtene.
U svijetu ne biraš hoćeš li biti povrijeđen,
ali imaš izbora oko toga tko će te povrijediti.
A meni se moj izbor sviđa.
Nadam se da se i njoj sviđa njezin.
Okej, Hazel Grace?
Okej.
Preveo Vladimir Cvetković Sever
DISTRIBUCIJA BLITZ FILM I VIDEO