Om dagen er jeg Marinette.
En helt vanlig jente med et vanlig liv.
Men det er noe ved meg som ingen vet enda.
For jeg har en hemmelighet.
Mirakuløs, rett og slett best
Tåler en test når alt går galt
Mirakuløs, mot teller mest
Kjærlighetskraft står helt sentralt
Mirakuløs
-Takk, Marinette! -Kos deg med treningen!
Beklager at jeg er sen, Adrien.
Hvorfor dro Marinette så fort?
Fordi hun ikke har fektetimer med oss?
-Liker du det du ser? -Hva? Hvem?
Akvarellen min. Liker du den?
Det er som om du nesten ser gjennom øynene hennes,
dypt inn i sjelen.
Så nydelig!
Akvarellen, altså! Den er nydelig!
Du skal be med Marinette ut.
Hvorfor?
Fordi du åpenbart har følelser for henne. Ring henne.
Klart jeg ikke har! Hun er en venn!
Du ser på henne sånn jeg ønsket du så på meg. Ring henne.
Du tar feil.
Ingen er så blinde
som de som ikke vil se seg i speilet. Ring henne.
Be henne med ut? Hvordan?
Og hva sier jeg?
Om følelsene dine var så klare som du later som,
ville du ikke nølt sånn.
Dere! Jeg har klistremerker til bandet.
Ja!
Jeg laget en ny versjon med plateselskaplogoen og enda en uten.
Du er best, Marinette. Takk.
Vi burde ikke bruke logoen deres.
Plateselskapet har ikke sendt kontraktene.
De gjør kanskje ikke det.
Ikke si det, Juleka. Produsenter holder ord.
Det var det Bob Roth sa!
Adrien?
Adrien!
Sett på maken. Adrien ringer.
Jeg får vel svare.
Bra, tror jeg.
Marinette, mye har skjedd de siste månedene.
Jeg føler noe har endret seg i følelsene for deg, men jeg er forvirret.
Kan vi møtes og snakke om det?
Følelsene dine for meg har endret seg? Og du vil møtes?
Jeg er opptatt nå, og...
Jeg kan ta meg tid! Hvor vil du møtes?
Hva med Grévin-museet?
Grévin-museet? Greit. Flott. Kjempeflott. Ja! Grévin-museet.
Greit. Vi sees senere.
-Jippi! -Marinette og Adrien skal på date!
-Jippi. -Vi må feire!
Sett i gang.
Grévin-museet?
-Ja. Hvordan det? Gjorde jeg noe galt? -På en romantisk date?
Du sa at følelsene mine var uklare, og du hadde rett.
Noe er annerledes, men jeg vet ikke hva.
Siden jeg har på følelsen at det skjedde da vi dro på Grévin-museet...
Hvorfor har vi ikke blitt satt sammen i skjebnens form,
marmor mot marmor, vokslepper mot vokslepper,
sammenflettet i all evighet.
Det virket som det rette stedet å møtes.
Marinette er en kunstner.
-Ja. -Jeg elsker klistremerkene hennes.
-Er det noe i veien? -Nei. Alt er i orden.
Jeg ville klistre klistremerkene.
Når jeg lager klistremerker, liker jeg å klistre dem.
Det er viktig for en klistremerkedesigner.
Luka, jeg vet ikke hva jeg skal gjøre. Jeg vet ikke hva som skjer.
Jeg vet ikke hva jeg skal føle.
Jeg er forvirret. Jeg kan ikke være forelsket i Adrien.
Når jeg er forelsket i Adrien, roter jeg det bare til.
Nylig gjorde jeg en stor feil på grunn av følelsene for ham,
og jeg mistet verdifulle ting, og...
Marinette, gjort er gjort.
Det viktige er melodien hjertet ditt spiller nå.
Det er saken. Det er ingen melodi lenger.
Kanskje fordi det er for mye støy rundt deg.
Å være alene med Adrien gir deg sjansen til å lytte til følelsene dine.
Men jeg kan ikke dra på Grévin-museet. Ikke med ham.
Jøss! Evigheten høres ut som lang tid.
Men ville du ikke tilbringe tid med ham?
Jo, men det er det rare.
Vi har gått på skole sammen lenge,
og jeg har vært forelsket i ham uten å kunne snakke med ham.
Jeg har sett for meg historier.
Og i virkeligheten har alt vært en stor fiasko.
Hva om det er alt det var? Historier jeg fortalte meg selv.
Hva om jeg ikke egentlig kjenner ham?
Og nå som han kommer til meg, burde jeg være glad.
Men sannheten er at jeg bare blir utilpass.
Du skiller bare på drømmen din og den ekte Adrien.
Men det er bra.
Bare sånn vet du om du faktisk elsker ham.
Men jeg er redd, Luka.
Om bare jeg hadde en venn som kunne bli med, så jeg var mindre redd.
Hvorfor tar Marinette med Luka? Er hun fortsatt forelsket i ham?
Du er bare sjalu, Adrien.
Jeg... Tror du det?
Så det var derfor du ville treffe meg.
Følelsene har endret seg, fordi han er med Kagami.
-Situasjonen er iallfall klar nå. -Slutt å trekke forhastede slutninger.
Marinette, Luka, er dere sammen?
Ja. Stemmer. Vi er mer sammen enn noensinne.
Jeg er glad på deres vegne.
Marinette?
Altså, sammen...
Vi kom sammen, mente jeg. Hva med dere?
Jeg er glad for å se at dere har skværet opp.
Jeg visste dere var ment for hverandre.
Marinette, du vet godt at jeg og Adrien bare er venner nå.
Dere skal få være alene.
Nyt besøket.
Jeg hører fortsatt ikke en melodi. Jeg trenger deg, Luka.
-Takk, Kagami. -Ingen årsak, men jeg blir.
Du trenger meg sikkert enda.
-Hallo, Véronique. -Adrien. Hadde vi en avtale?
Er det noe galt med statuen?
Nei. Jeg kom bare med vennene mine, for moro skyld.
Ypperlig. Bare spør om dere trenger noe.
Du har en avtale med ordfører Bourgeois om fem minutter.
Ja vel, Alliance. Jeg får skynde meg.
Vi diskuterer noe nytt til museet.
Men det er hemmelig. Jeg inviterer dere på åpningen av den nye salen.
-Gleder meg til alle ser den. -Er hun ikke flott?
Skal vi begynne i søylesalen?
Husker du da du forvekslet meg med en statue, Marinette?
Ja, jeg husker det godt.
Så godt at vi kanskje burde se på en annen statue.
-Hva sier dere? -Du kysset meg.
Ja. Å, nei. Du kaller det et kyss, men det var statuen jeg nesten kysset.
Det var mer en bom enn et kyss. Jeg trodde du var laget av voks.
Leppene mine var nære, men teknisk sett kan det ikke kalles et kyss.
Hva er den offisielle avstanden for et kyss?
Adriens problem er at han ikke skjønner at følelsene for Marinette er kjærlighet.
Jeg tror det er fordi han er så snill.
Han er glad i alle, og alle er glad i ham.
Han er borte i en jungel av kjærlighet og klarer ikke å tolke Marinettes signal.
Sant. Det er vanskelig å lære å tolke Marinettes signal.
Det tok meg lang tid.
...du hoppet bakover til en anstendig avstand.
-Jeg skjønner det. Det var pinlig. -Jeg tror ikke jeg var ille berørt.
Snarere overrasket.
Ikke av det du gjorde, men det jeg følte.
Og det jeg følte, var...
Ikke avslutt den setningen, hva enn du gjør. Beklager.
Jeg har det bra. Straks tilbake.
Hva om jeg og Adrien ikke er ment for hverandre?
Hva om jeg skal være alene?
Kanskje jeg aldri kan være meg selv med noen? Kanskje jeg må gi opp kjærligheten.
Jeg tror du har mer til felles med Adrien enn du tror.
Stol på deg selv for én gangs skyld.
-Er du sjalu? -Jeg vet ikke.
Jeg vet bare at jeg vil ha Lukas plass.
Da burde du ta den.
Du får ikke vise dette rommet.
Datteren min... Altså, folket i Paris kan bli akumatisert.
Dette minner dem på Ladybug og Cat Noirs katastrofale fiasko
etter det katastrofale tapet av mirakuløsene
Ladybug skulle vokte.
Dette kan føre til mange flere katastrofale katastrofer.
Bare tanken er ille nok.
Nevnte jeg hvor katastrofalt dette kan være?
Nei, ordfører. Å ikke åpne salen kan være katastrofalt for folks håp.
Ladybug vil nok få mirakuløsene tilbake, og superheltene kommer tilbake.
Hva om Ladybug mislykkes på nytt og på nytt?
Hva om vi aldri ser superheltene igjen?
Tro meg. Politikk handler om å tilpasse seg tiden,
og tiden sier oss at vi skal kaste disse.
Du tar feil. Tiden krever håp. Jeg viser statuene uansett.
Ikke om jeg stenger museet på grunn av hygieneproblemer.
Det er ikke hygieneproblemer her.
Da er det ingen superheltstatuer her.
Ingen statuer, ingen hygieneproblemer.
Det er status quo.
Marinette, det er første gang jeg...
Mr. Bob Roth, ikke glem å sende Kitty Section kontrakten.
Hei sann, Jagged Stone. Rock 'n' roll.
Hei, ordfører. Hvordan gikk avtalen deres?
Hva?
De klarer det aldri.
Ikke uten en liten puff fra skjebnen.
De går. De lar oss være alene.
De mister oss... Går seg bort... Vi er borte. Alt er tapt.
Det går bra. Vi har ikke gått oss bort. Vi er sammen.
Du har rett. Alle burde holde sammen. Vent på oss.
Vent!
Nei. Vent.
Så klart.
Superheltene vender tilbake.
En fantastisk idé så lenge de tjener meg.
Kaalki, kreftene dine er mine.
Reis, megakuma.
Manipula.
Jeg er Monarch. Sørger du over superheltenes undergang?
Jeg gir deg krefter til å vekke dem til live igjen,
sammen med kreftene deres.
Hvorfor skulle du det? Du er grunnen til at de forsvant.
Du stjal mirakuløsene deres.
Jeg stjal ikke noe. Det var Ladybug som mistet dem.
Hun har ansvaret for alt som skjer i dag.
Om Paris hadde en annen superheltleder,
hadde de andre superheltene vært her,
og museet ditt hadde ikke fått trussel om å stenge.
Om du gir meg Ladybug og Cat Noirs mirakuløser,
lover jeg å slutte å akumatisere folk.
Jeg gir deg sjansen til å gi ekte håp til folket i Paris.
Var det ikke det du ville?
Jo.
Tramp.
Kreftene dine er mine.
Overføring.
Manipula, jeg overfører essensen til besluttsomhetsmirakuløsen til deg.
Den gjør deg usårlig.
Da har ikke magiske krefter noen virkning på deg.
Ikke engang Ladybug eller Cat Noirs.
Jeg får den ikke opp.
Ingen dekning. Hva skal vi gjøre?
Alt er i orden. Jeg er her.
Ja, du er her. Det er problemet.
Er jeg problemet?
Nei, du er ikke problemet. Jeg er problemet.
Hver gang jeg er nær deg...
...roter jeg det til. Jeg forårsaker katastrofer.
Selvsagt ikke. Å kysse meg mens du trodde jeg var en statue,
var ingen katastrofe, tro meg.
Jeg kan bare ikke fortelle deg noe.
Du kan fortelle meg alt.
Døren er åpen. Vi stikker.
Tikki, på med prikkene.
Beklager forsinkelsen. Jeg ble heftet.
Ladybug, Cat Noir, dere blir stolte av meg. Superheltene er tilbake.
Om dere gir meg mirakuløsene deres, gir Monarch avkall på ondskapen.
Grévin-museet kan nok en gang hylle helter.
-Så flott, Véronique? -Jeg er Manipula nå.
Om du vil hjelpe oss, som du alltid har gjort, forkast akumaen.
Monarch manipulerer deg.
Slapp av. Om han ikke holder sin del av avtalen,
beseirer jeg ham med superhelt-teamet mitt.
Han kan ta kreftene tilbake når han vil.
Tro oss.
Hvordan kan du stole på Ladybug om hun ikke stoler på deg?
Dere burde stole på meg, Ladybug og Cat Noir.
Jeg har et superhelt-team, og det har ikke dere lenger.
Hun har rett. De er borte på grunn av meg.
Jeg mistet mirakuløsene, og teamet mitt også.
Du mistet ikke meg.
Om Monarch ikke har mirakuløsene våre, har han ikke vunnet.
Vi trenger alles hjelp, inkludert din, Véronique.
Du har rett. Dere trenger meg. Jeg er det nye håpet.
Det er en felle.
Dere valgte deres side. Synd for dere.
Illusjoner.
Hæ? Hva er dette?
Hver stripe inneholder en del av megakumaen.
Så vi må ødelegge alle for å fange den. Sett i gang.
Ser du? Jeg hadde rett.
Ladybug er ikke verdt din beundring.
Hun ville ikke ha fred, ellers ville hun ha sagt ja til avtalen.
Jeg skal få tak i mirakuløsen, Monarch.
Paris har en ny superhelt.
Gå sammen to og to og skaff meg mirakuløsene til Ladybug og Cat Noir.
I mellomtiden sørger jeg for at ordføreren lar museet mitt
hedre de ekte heltene.
Ordfører, du skal la museet mitt åpne heltesalen.
-Ja, jeg... -Pappa, nei!
Jeg beklager, men jeg kan ikke.
Som du vil.
Cat Noir.
Kataklysme!
Om du ikke ombestemmer deg, ødelegger jeg rådhuset.
"Tilpasser vi oss tiden", ordfører?
Pappa!
Steng av kreftene!
Hopp i havet.
Du er i god form, pusekatt.
Vi har ikke råd til flere feil.
Lykkeamulett!
De ligner oss på en prikk.
Men vi er enestående!
Du våger ikke.
Det er meg.
Det er bare et bilde. En vokskopi. Jeg er den ekte partneren din.
Frøken!
Jeg er her.
Går det bra?
Ja.
Lykkeamulett!
La ordføreren og datteren gå.
Ikke før han godkjenner åpningen av heltesalen på museet mitt!
Hvorfor tillater du ikke det?
Chloé, jeg tror ikke det er lurt.
Dette er fordi du var teit, Ladybug.
Og du mistet mirakuløsene fordi du var teit.
Om du hadde beholdt meg, Queen Bee, hadde ikke dette skjedd.
Og nå får du som fortjent, Lady Teit.
Siden du er superhelt,
må du beskytte meg fra den skurken.
Hvem er den teiteste av alle?
Det virker som du ikke har tatt riktige valg, Ladybug.
Men siden du valgte å gå mot meg og superheltene mine,
blir denne kampen din siste.
Ingenting.
Kataklysme!
Hvorfor kaste bort tiden på å prøve å ødelegge våpenet mitt?
Hvorfor ikke bruke den direkte på meg?
Hun har blitt sprø.
Ja. Monarch ga meg en liten gave.
Jeg kan motstå kreftene deres.
Ta deg av denne!
-Cat Noir! Nei! -Ladybug, pass opp!
Takket være meg kommer håpet tilbake til parisernes hjerter.
Det du tror er håp, fører bare til fortvilelse.
Hvordan skal du stoppe meg?
Kreftene dine kan ikke skade meg eller Minotaurox.
Cat Noir, det er slutt!
Du tar feil om kreftene dine.
Det har aldri vært gjenstandene.
Det har alltid vært å finne ut hvordan de brukes.
Du kan kanskje motstå superkrefter, Manipula.
Men det gjør deg ikke uovervinnelig!
Har deg!
Ha det bra, lille sommerfugl.
Ladybug-mirakuløs!
Véronique, dette magiske anhenget hjelper deg å huske
at du aldri må gi opp håpet.
Vi stiller alltid opp for deg.
Ordfører, jeg lover å beseire Monarch og få tilbake heltene våre.
Men da trenger vi alles støtte.
Folk trenger håpet Véroniques museum kan gi.
Du har rett, Ladybug.
Jeg skal støtte åpningen av heltesalen.
-Bang. -Bang.
Cat Noir, vent.
Takk for det du gjorde tidligere.
Jeg kunne ikke ødelegge voks-Cat Noir,
for siden vi har blitt alene igjen, uten de andre superheltene,
har jeg sett annerledes på deg.
Jeg tror følelsene for deg har endret seg.
Jeg har innsett at jeg kan dele ting med deg som jeg ikke kan dele med andre.
Jeg vet hva du føler.
Ingen flere misforståelser mellom oss.
Vi er verdens beste partnere. Så enkelt er det.
Kan ikke få takket deg nok.
Og på grunn av deg skjønner jeg hva jeg egentlig føler.
Apropos det. Jeg må gå. Jeg har noe å avslutte.
Må du gå?
Vi er i ferd med å forvandle oss.
Men vi sees igjen snart. Bare rolig.
Marinette!
Er vi utenfor fare? Er det over?
Marinette? Slapp av. Alt er i orden nå.
Bra. Det har blitt så sent med den akumatiserte skurken. Jeg må gå.
Jeg må sy litt, og klistre noen klistremerker.
Vi sees, folkens!
Vet du hva du føler for Marinette?
Ja.
Jeg tror jeg er forelsket.
Går det bra, Marinette?
Nei, Tikki. Det er en "katt-astrofe".
Jeg tror jeg forelsker meg.
Tekst: Heidi Rabbevåg