Як Ґевін Белсон може стверджувати, що «Флейтист» належить йому?
Цей позов – повна дурня. Правда ж?
Річі, у мене питання.
Тільки відповідай чесно.
«Флейтист» якось пов’язаний з тим, що ти робив для «Хулі»?
Ні, взагалі. Я контролював якість смс-повідомлень.
Це не мало жодного стосунку до стиснення.
У них тоді навіть відділу стиснення не було.
Ти працював над «Флейтистом» у робочий час?
Використовував обладнання «Хулі» для того, щоб створити власний продукт?
Ні і ні.
Чудово. До речі,
завжди мені так кажи. І собі теж.
Якщо в це віриш ти – повірять і присяжні.
Я дійсно в це вірю. Бо це правда.
Супер. Так звучить навіть краще, ніж раніше.
П’ять балів. Завжди так кажи.
Звичайно. Слухай...
Ми ж виграємо, правда?
Річі, якщо ти сказав мені правду – а
якщо збрехав, мовчи – тоді
в Ґевіна нічого немає.
Це класичний позов для залякування.
Його мета – заморозити тебе до виходу «Нуклеуса» на ринок.
Тут увесь набір словоблуддя.
«Порушення умов контракту», «незаконне збагачення»,
«недобросовісна конкуренція» шляхом найму якогось Дональда Дана.
Джереда. Ми звемо його Джеред.
Зміна імені – це хитрий хід, але він неважливий.
Бо нас хвилює тільки зазіхання на інтелектуальну власність.
Ми виграємо.
— Добре. — Але потрібні адвокати.
Тобто? Хіба не ти – наш адвокат?
Не судовий. Я інший.
Ще один адвокат?
Адвокати, Річі. Краще не ризикувати.
Молодий стартап із судовим позовом?
Я не хотів би бути в такій команді.
Але ти вже в нашій команді.
Я в команді, до якої належить команда.
Просто… це, мабуть, дуже недешево.
І це каже людина з жирним контрактом!
Такі правила гри, Річі.
У будь-якому разі, юридичні витрати буде вписано статтею в контракт.
У тебе є «Равіґа». Тобі нічого боятися.
Розслабся.
«Ми пас»? Як це, «ми пас»?
Хіба це не зрозуміло з контексту?
«Равіґа» не фінансуватиме «Флейтиста», доки є позов від «Хулі».
Їхній позов – маячня.
Маячню не порахуєш.
А от ризик – легко.
Фінансування нової компанії – ризикована справа,
але якщо до цього додаються юридичні ризики
для інтелектуальної власності, вона того не варта.
І це тільки фінансові ризики. А ще існують юридичні ризики.
Нас можуть вплутати у позов Ґевіна Белсона як співучасників злочину.
А це вже політичні ризики. Для фірми.
І особливо для мене як для її нового лідера.
Я не хочу, щоб моє перше рішення у пост-пітерів
період мало таке хистке підґрунтя.
Вихід очевидний.
Як я їм це скажу?
З мого досвіду, краще робити це особисто,
доносячи інформацію з теплом і співчуттям.
Гаразд.
І ще одна порада.
На розмову йдіть у непривабливому одязі.
Я читала дослідження. Що менше у них буде до вас сексуального потягу,
то менш болісною буде новина. Дивно, але факт.
Пригадую… ваш бежевий светр. Ви приходили в ньому… у вівторок.
У «Равіґи» все інакше.
І це було не моє рішення.
Мені дуже, дуже шкода.
Тобто, компанія, яка пропонувала нам найбільше
і яку Річард вмовив дати найменше
тепер не дає нам нічого?
Але тобі дуже шкода, і нам від цього має бути легше.
Усе буде добре. Знайдете когось іншого.
Навіщо нам хтось інший? Ми пристали до вас, бо ми вам довіряємо.
— Довіряли. — Ми зберігаємо 5-ть відсотків.
Лорі сказала, що я лишаюся членом правління і зможу ходити на збори та…
Можна я скажу?
По-перше, Моніко, цей твій лайновий прикид,
який має полегшити нам біль, не працює.
Це класична бабська штучка,
але тобі вона не вдалася. Ти все одно класна.
Так, беж тобі личить. Ти як золота осінь.
По-друге, по фігу!
У нас тонна пропозицій від найкращих інвесторів на планеті Земля.
Номер один злетів. Як співає «Джей Зі»,
«йдемо далі».
Джереде, хто в нас другий?
Якщо взяти суму й репутацію,
то «Коулмен Блер Партнерз».
Я йду пудрити носика.
Зателефонуй у «Коулмен Блер». Скажи їм, що цього року Санта Клаус буде раніше.
І він везе цілий мішок від «Флейтиста».
Я піду звідси, не попрощавшись з тобою.
Ти легко знайдеш вихід. У тебе два обличчя.
Вибач. У хлопців заграли емоції.
Я розумію.
У місті багато гарних інвесторів.
Усе буде гаразд.
— Тільки... — Тільки що?
Тільки кажи їм, що ти радий вашій співпраці
і не затягуй з рішенням.
Поки обставини на твою користь.
КРЕМНІЄВА ДОЛИНА.
Я знаю, нам доведеться розбити чимало сердець,
але ми вирішили зупинитися на вас.
Ми чули, що ви працюєте з «Равіґою».
З радістю повідомляю, що це в минулому.
Ми дуже раді, що співпрацюватимемо з вами.
Скажіть… ви пішли від них?
Чи вони пішли від вас через позов?
Позов безперспективний.
Ага.
Це течка «так»?
Ні.
Сьогодні тістечок не буде?
Отже, «Равіґа» і «Коулмен Блер Партнерз»
— відмовилися через позов. — Безперспективний позов. Це ніщо.
Ні, не ніщо.
Давайте не негативити один одного.
— Негативити? — Це термін. Для сексуальної маніпуляції.
Неактуальний зараз.
Ми дуже раді, що співпрацюватимемо з вами.
Цей позов – хороша штука. Ми виграємо.
Він доводить, що з нами є за що судитися.
Однак «Равіґа», «Коулмен Блер Партнерз»
і «Вуд Опал Фонд» відмовилися.
Ми дуже раді, що співпрацюватимемо з вами.
Попередній контракт не має юридичної сили.
Згоден. Це орієнтири,
яких дотримуються партнери.
Якщо вони не сцикуни.
Ви були тут три дні тому.
Поводилися зверхньо, нахабно і образливо.
Тепер приходите знову, називаєте мене сцикуном.
Секундочку. Я вас сцикуном не називав.
Я сказав, що люди, які порушують умови попереднього контракту, сцикуни
Цього ще не сталося. Поки що.
Отже, я не назвав вас сцикуном. Поки що.
Усе залежить від вас.
У «Хулі» достатньо ресурсів, щоб підвісити вас
до виходу «Нуклеуса». На той час
він стане на ринку стандартом,
а ви – минулим.
Ми інвестуємо в інновації, а не адвокатів.
Тому скажу відверто:
ваша поведінка була агресивною і незрілою...
Ви були грубі, вульгарні і несерйозні.
Ви були огидні, безапеляційні і матюкливі.
Непристойні, образливі неуки.
Неуки?
Ви назвали мене гівнистою анальною пусткою.
Ви назвали мене гівножером і засцяним та обісраним унітазом.
Ми дуже раді, що співпрацюватимемо з вами.
Не хочу, щоб ви панікували.
Я впевнений, що на все є причина,
але я отримав смс від Річарда. У нас сьома відмова.
— Бля. — Йоханий Ґевін Белсон.
Інвестори відвернулися від нас.
Оскільки минулого разу Ерліх ужив дуже сильні вагінальні метафори,
їм тепер особливо важко.
Доведеться нам зменшувати витрати.
Навіть якщо врахувати $50,000 від «Техкранч», довго ми не протягнемо.
Стоп-стоп.
Річард казав, що ті гроші ми розділимо.
— $10,000 кожному. — Ми вже не можемо собі цього дозволити.
Бляха!
Я пожертвував $5,000 на спільнокошт своєму кузенові Ваджіду.
Він намагається запустити свій додаток під назвою «Братан».
— «Братан»? — Цей додаток автоматично додає слово «братан»
до кожного твого повідомлення.
Тобто, фактично це як додаток «йо»?
Так, але не такий оригінальний.
Заблокуй свою картку.
Тоді вони не зможуть прийняти твої гроші.
Я так би й зробив, але він рівняється на мене.
Я в нашій родині завжди був «крутим родичем».
Чекай. Ти сказав, що був крутим родичем?
Так.
Поясни, будь ласка.
Коли ми були малі, я отримував найкращі оцінки,
я планував своє майбутнє.
Я приносив учителям дарунки, бо вони так тяжко працювали.
Коротше, я був крутий. А він вічно вляпувався.
Його застукали, коли він курив опіум у майстерні,
він розбив дядьків мотоцикл.
І тому ти крутий?
Так, бо в Пакистані все інакше.
Не був, але сумніваюсь.
«Братан і братан» – це додаток до смс-ок,
який дозволяє швидше висловлювати думки».
Якщо серед ваших думок є слово «братан».
Ну, до мети йому ще далеко.
Якщо потрібної суми не набереться, гроші повернуться.
Я не повинен цього казати,
але сподіваюся, його задум провалиться.
Ти вперше сказав щось круте.
Усе це не актуально.
Річард з Ерліхом прямують на свою останню зустріч.
Ерліх уміє бути дипломатичним. У нього вийде.
Кілька днів тому я прийшов сюди і вчинив речі
і наговорив речей, які неприпустимі.
Ми визнаємо, що наразі «Флейтист»
став учасником судового процесу,
який може вплинути на нашу потенційну вартість.
Але, ми готові змінити
умови фінансування відповідно до обставин.
Та передусім – дякуємо.
Спасибі.
Що дозволили мені прийти сюди сьогодні,
відкритися і попросити вибачення.
Містере Бахман,
я запросив вас сюди не для того,
щоб ви просили вибачення.
Називайте мене Ерліхом. Не для цього, кажете?
Ні, звичайно. Я запросив вас,
бо три дні тому я сидів тут
і дивився, як ви виклали свої яйця
на цей стіл з бразильського горіха.
А тепер ви сидітимете
й дивитиметеся, як я зроблю те саме.
— Моя черга. — Що? Нащо?
— Це ж ваш стіл. — Так, це мій стіл!
— О Боже. — Будь ласка, не треба.
Відмовся від спільнокошту.
— Що? — Це прекрасна ідея.
Ти сам це знаєш. Правда, братан?
Так, братан. Ти можеш відправляти слово «братан» усім. У кого є такий додаток.
Так, я знаю. Ти вже неодноразово мені це пояснював.
Ідея класна, але дехто – не я, я не такий
дехто вважають її жахливою.
Я підтримую тебе, але вони кажуть:
«Він не зміг отримати фінансування, тому влаштував спільнокошт.
Як доброчинний фонд. Бере гроші в незнайомців.
Наче жебрак, який сидить на землі і харчується помиями».
— Серйозно? — Так.
Слухай… тільки між нами.
Я думав ставити крапку,
бо в нас дуже, дуже великий недобір.
Та ну? Реально?
Так. Аж соромно.
Ти знаєш, це хріново.
Дуже хріново…
Але я думаю, це правильне рішення.
— Твоя правда... — Не треба, щоб злі язики
знищили таку суперську ідею.
Точно. Як було з твоїм додатком.
Ти про що? Як було з моїм додатком?
Усі почали гнати на твій додаток, і ти його покинув.
Я його не кидав. Я пішов працювати у «Флейтиста».
Ти хочеш сказати, що якби не було «Флейтиста»,
ти досі працював би над своїм додатком?
Хоча весь народ називав його останніми словами…
Який-такий народ? Хто його називав?
Наші кузени Таб, Фарук, Імран і всі інші.
Дівчина, яку я трахаю.
Чого ці люди досягли? Нічого!
Дівчина, яку я трахаю, була на Олімпійських іграх.
Вони ідіоти! Стоять на узбіччі і критикують того, хто намагається щось зробити!
Ти реально так думаєш?
Так! Звичайно! В сраку їх усіх!
Слухай, а ти правий. Ось чому ти крутий.
Ти не боїшся цього сказати.
— Пішли вони всі! — Так! Пішли вони всі!
Пішли вони!
Я й надалі збиратиму гроші. Пішли вони всі!
Секундочку…
Ти абсолютно правий. Пішли вони всі.
Я не зупинюся. Навпаки,
я влаштую велетенську вечірку.
Я запрошу всіх знайомих,
і ми назбираємо гроші на мого «Братана»!
Народ, це – мій найкрутіший родич.
До речі, дякую тобі за твої п’ять штук.
Я хоча б поголив свої.
Перед тим, як демонструвати їх на публіці?
Тобі не сподобався його декор?
Дуже! Ми живемо в суспільстві.
Досі не віриться, в якій ми ямі.
Друзі, сталася незвична штука.
Я з цікавості завантажив додаток Ваджіда. Він так чіпляє.
Я ще ніколи не був ні для кого «братаном».
Мене так називали хіба що грабіжники.
Я почав називати людей «братанами». Вони мене теж.
Кошмар.
Так я забратанився з купою народу.
І серед них – чувак з «Бренскомб Венчурз».
«Бренскомб»? Це пристойна контора.
Так. Братан одне, братан се, друге.
Я написав йому, що працюю у «Флейтисті».
Він зрадів, тричі вподобав мого «братана» і запросив нас на зустріч.
Він знає про судовий позов?
Так, я написав йому.
Братани не обдурюють.
Господи. Але ж у «Бренскомб» уже є власне стиснення.
Є, але поганеньке.
Вони хочуть поговорити з нами. Разом з технарями.
Це роблять на другій або третій зустрічі.
Оцінка технічних можливостей. Це добре.
Супер. Джереде, що ти йому сказав?
Поки що не «відбратанився».
Щоб не здатися нетерплячим.
Відбратанься! Відбратанься!
Негайно.
Ми ще живі.
Висипайтеся, мої братани.
Я домовлюся про зустріч.
Лишилося знайти «дівулю», але не таку важливу.
Тобто, братан важливіший за дівулю?
Це сексизм, але ж ми друзі.
Робота за принципом «золотої середини» ґрунтується на принципово іншій моделі.
Ми знаходимо довготривалі структури,
які не бачать навіть алгоритми для доменів.
Вибачте, я не занадто далеко «в лісі?»
Навпаки. «Ведіть нас у ліс».
Може, вас цікавить наша маркетингова стратегія?
Ви казали про те, що навчилися накладати
«золоту середину» на інші алгоритми стиснення.
Як ви це робите?
Хіба можна стискати стиснене до нескінченності?
Чи можна?
Я рідко чую такі запитання під час зустрічей з інвесторами.
Мені буде легше показати вам.
— Ви дозволите? — Звичайно.
Чудово. Тоді почнемо.
Насправді накладати «золоту середину» доволі легко.
Джереде, ти не хочеш пі-пі?
— Бо я хочу. — Річард: Ось. Якщо розпакувати файли...
Залюбки.
до символічного рівня…
назвімо його.
— Вони займаються мозкотрахом? — Безперечно.
Чорт! Чекай тут.
Що ти робиш?
Я ж сказав, що не хочу пі-пі. Що це означає?
Вони не дадуть нам грошей. Нам треба негайно валити.
Хто сказав? Усе йде як по маслу.
Інвестори рідко цікавляться, як працює технологія.
А ці цікавляться, бо хочуть її стибрити.
Це класичний мозкотрах.
— Що? — Ми часто робили так у «Хулі».
Зустрічалися з компаніями, щоб ті пояснили свої технології,
а тоді брали їхні ідеї для своїх продуктів.
— Так було з «Єлпом». — Так.
Це коли тобі пропонують піти
поспостерігати за пташечками, а насправді ведуть у ліс, щоб забрати бінокль.
Це не оцінка технічних можливостей.
Вони не консультанти.
В одного з них брекети, бляха-муха!
— Брекети! — Чорт.
Дінеш і Ґілфойл досі там.
«Золота середина» не обмежується двовимірною таблицею «ейч-264».
Та й узагалі не прив’язана до часу.
Чудово. Просто чудово.
А знаєте, нас рідко беруть на такі зустрічі. Тепер я знаю, чому.
Ми були б у центрі уваги.
Ви нам дуже допомогли.
Так, закінчили. Зустріч завершено. Ми пішли.
Не треба фотографій.
— Можу вислати милом. — Можете?
Не треба слати милом.
Дякую, Джереде.
А ми були братанами. Братанами.
Йо-йо-йо. Дякую всім, хто прийшов на цю вечірку,
де ми збираємо гроші на «Братана» – додаток,
який доводить, що можна змінити світ
одним словом!
Насправді це неповноцінне слово.
Ніштяк. Ефективно.
Як бачите, до мети ще 5 тисяч доларів.
Та в нас є ще ціла година.
Чекаємо на ваші братаножертви.
Це так смішно.
Навіщо жертвувати гроші на «Братана»?
Є притулки для безпритульних, школи.
І рак! Він нікуди не зник.
Він може бути в кожного з нас.
Є над чим подумати.
А думають далеко не всі.
Приємного вам вечора.
Можете жертвувати гроші, якщо хочете.
Але він відлякає половину світового ринку.
Знаєте, що означає «братан» китайською?
Придурок.
Знаєте, що таке «братан» португальською? Ґвалтівник.
А латвійською це перекладається як
«той, що зрубав голову месії».
Фінською це означає «дитяча ерекція».
Мовою урду «братан» –
це скорочення від братхавер»,
що означає «чоловічий фалоімітатор». Уявіть собі.
«Вихід фекалій».
Точніше не перекладеш.
У нас такого слова немає. А в них є.
«Братан».
А що таке «братан» мовою навахо?
Дуже радісна розумово відстала людина.
Так, лишається менше хвилини.
До нашої мети – якихось дві штуки. Давайте, я знаю, ви можете.
Ось що я маю на увазі!
500 доларів від Ґілфойл-нижній регістр-люсі-чотири.
Де ти, братане? Хай би де, ти – мій братан.
Я вчасно приїхав, братан.
На хріна ти це зробив? Ти хоч розумієш, що буде?
Якщо він збере потрібну суму, ми будемо йому винні.
Так, але ти заплатиш значно більше.
Я поглиблюю твій відчай.
Я – Ворен Бафет, який трахає тебе.
Ти гівнюк.
Усього тисяча сто? У мене вистачить.
— Ґілфойл, не треба. — Є пропозиція.
Ти даєш мені 500, я не даю йому.
500 баксів заощадять тобі 5000.
Я не дам тобі ані цента.
Я даю йому гроші.
— Ні, не лізь. — Досить.
Гаразд. Я згоден.
Та неважливо. Він усе одно не дотягує…
Якого хріна?
Є, є, є! Ми це зробили? Хто допоміг?
Усе мало бути не так.
Міка! Міко, я люблю тебе, Міко!
Хто ця… висока азіатка?
Ваджід її трахає.
Виступала на Олімпійських іграх.
Ось хто крутий родич.
Навіть маючи 50 штук від «Техкранч»,
у нас лишається кілька тижнів, після чого нам гайки.
Річарде, можу тебе запевнити:
я поставив того гада з «Бренскомбу» на місце.
Я викреслив його з братанів,
але перед цим відправив йому сердитого «братана».
Тобто? Їх можна робити сердитими? Сердитих братанів?
Він зробив сердитим цього братана.
Фактично ні. «Братан» якого я відправив,
нічим не відрізнявся від попередніх,
але мій гнів він прочитає з контексту.
Це Рон. Треба поговорити.
Розумію.
— Привіт, Рон. — Привіт, Річі.
Я поспішаю на заняття здорового духу,
але є гарна новина.
Я знайшов тобі суперового адвоката.
Це треба буде обговорити.
Ти маєш на увазі ціну питання? Даремно.
Я не дав їм завищити гонорар. Вони його знизили.
Скільки?
Усе разом коштуватиме тобі 2-2.5 мільйони максимум.
— Скільки? — Скажи! Майже шара.
Я свої гроші відробляю.
Треба, щоб зранку ти заїхав до них.
На десяту. 80 штук авансу,
і вони можуть починати.
Господи.
Слухай, мені тут дзвонять…
Не заважатиму.
Я вишлю тобі інфу про тих, кого ти завтра зустрінеш.
Бувай.
Алло?
Так.
Ага.
Добре. Сам?
О котрій?
Привіт.
Річарде! Дякую, що приїхав.
Що ми робимо, Річарде?
Позови, адвокати?
Тебе відшивають усі інвестори міста?
Жоден з нас цього не хоче,
та разом ми знайдемо вихід.
Так, це легко. Відклич позов.
— Ти ж розумієш, що це неможливо. — Я не крав у тебе «Флейтиста»,
і ти це знаєш.
Це вирішуватиме суд.
А до цього ти на заморозці.
Тоді як мої найкращі технарі працюють цілодобово,
щоб створити мені золото серединний алгоритм, який перевершить твій.
У січні, коли ми його матимемо і вийдемо з ним на ринок,
ти будеш не заморожений, а мертвий.
Ти виклав свої козирі, але програв.
Це бізнес. Тому…
чи не легше отримати хоч щось
за «Флейтиста», поки це ще можливо?
— Я викуплю тебе. — Що? Ніколи. Жартуєш?
Треба було одразу погоджуватися.
Я знаю, що ти вагався. Це логічно.
Ти отримуєш мою інфраструктуру, а я – твою швидкість.
Тільки негайно, а не за місяць-два.
Що тут поганого?
Погано те, що все, що я будую,
стає власністю твоєї велетенської бездушної корпорації.
І що ж ти будуєш?
Ти шукаєш фінансування, щоб найняти штат,
розширитися, видати продукт, вийти на IPO
і з часом стати чим?
Корпорацією.
Ми були б інші.
Звісно. Коли «Флейтиста» оцінять у мільярд,
ти одразу кинешся допомагати своїм конкурентам.
Не сміши. Визнай:
«Хулі» – це найкращий варіант майбутнього «Флейтиста».
Думаєш, ти будуєш щось інше? Ні.
Ти будуєш точну копію збудованого мною,
де замість мене – ти. Що вже неможливо, Річарде.
А знаєш, що можливо? Щоб ми збудували його разом, Річарде.
Щось велике. Те, що потрібно світові.
Я не мушу цього робити.
Але намагаюся вчинити правильно.
Що скажеш?
Що я скажу?
Гаразд, ось що я скажу…
Українські субтитри від Студії «Гуртом» для HURTOM.COM