Danske tekster: SUBLiME Udgivet på HOUNDDAWGS
Der findes spøgelser.
Så meget ved jeg da.
Jeg var 10 år gammel, da jeg så et for første gang.
Det var min mors.
Den sorte pest havde taget hende.
Så far bestilte en lukket kiste, og bad mig om ikke at kigge.
Der var ingen farvelkys.
- Ingen farvel. - Og herren sagde til mig...
- Ingen sidste ord. - Indtag din plads ved min side.
Lige... Indtil den nat, hun kom tilbage.
Mit barn.
Når tiden er inde...
Så tag dig i agt for Crimson Peak.
Der skule gå flere år, før jeg igen hørte sådan en stemme...
Eller forstod den desperate advarsel.
En advarsel uden for tiden...
Og en jeg først forstod, da det var for sent.
Danske tekster: SUBLiME
Bygmjød og nisseøl. Jeg har sødt og surt!
BUFFALO, NEW YORK 14 ÅR SENERE.
Bygmjød og nisseøl.
Et æble, Mr?
Frisk fra ovnen i morges!
Edith.
- Alan. Hvornår kom du tilbage? - For to uger siden.
- Jeg troede, Eunice havde sagt det - Nej, jeg har ikke hørt det.
- Hun har gjort en erobring i London. - Hvad laver du her?
Jeg åbner min praksis, ovenpå.
Jeg skal møde Ogilvie klokken 10, og se om han vil udgive mine manuskripter.
- Ved du, at klokken kun er 9. - Jeg kunne ikke vente.
- Og jeg skal lave nogen rettelser... - Hvis du får tid, så kom på besøg.
Vi mødte ham på British museum sidste efterår, da vi besøgte Alan.
- Mor. - Du tror det ikke. Han er så smuk.
Og han krydsede havet med sin søster, kun for at se Eunice igen.
- Mor, han er her på forretningsrejse. - Det lader til, han er Baronet.
- Hvad er en Baronet? - En adelig af en slags.
En mand der lever af jord, som andre dyrker for ham.
En parasit med en titel.
Denne parasit, er yderst charmerende, og en udsøgt danser.
Men det er du vel ligeglad med, Edith? Vores helt egen Jane Austen.
- Døde hun ikke som gammeljomfru? - Mor, vær sød.
Det er fint. Faktisk, Mrs. McMichael, -
- ville jeg foretrække at være Mary Shelley. Hun døde som enke. Alan.
- Miss Cushing. De er tidligt på den. - Blot en smule.
En spøgelseshistorie.
Din far fortalte mig ikke, at det var en spøgelseshistorie.
Det er det ikke. Det er snarere en historie, med et spøgelse i.
- Spøgelset er blot et metafor. - Et metafor?
- For fortiden. - Smuk håndskrift. Selvsikre kurver.
Miss Cushing, må jeg give Dem et råd?
Han sagde, at han skulle bruge en kærlighedshistorie. Virkelig?
Ogilvie er gammeldags.
Han sagde det kun, fordi jeg er en kvinde.
Alle forelsker sig, kære, selv kvinder.
Jeg vil ikke skrive en kærlighedshistorie.
Min kære, jeg ville have gjort dette til en fejringsgave.
Jeg er håndværker, min kære.
Hvis der er noget jeg forstår mig på, er det -
- vigtigheden af det rigtige værktøj til jobbet.
Den er smuk.
Men jeg havde håbet at taste den, på dit kontor.
- Taste den? - Jeg sender den til Atlantic Monthly, -
- men jeg har indset, at min håndskrift er for feminin.
- Den afslører mig. - Uden tvivl.
Men du må værdsætte den måde hvorpå formen følger urets færdige design.
Det vil tage hele dagen, men resultatet bliver flot, synes du ikke?
Jo.
Godmorgen, Miss. Undskyld forstyrrelsen.
Jeg har en aftale, med Mr. Carter Everett Cushing.
- Med selveste den store mand. - Det er jeg bange for.
"Sir Thomas Sharpe, Baronet."
- Han er her snart. - Tak.
- Du kommer ikke for sent? Det hader han. - Slet ikke.
- Jeg kommer faktisk lidt for tidligt. - Det hader han desværre også.
Undskyld jeg snager, men dette er fiktion, er det ikke?
- Jo. - Hvem renskriver du for?
Det skal sendes til New York i morgen, til Atlantic Monthly.
Hvem der end skrev det, så er det ret godt, synes du ikke?
Det har i hvert fald fanget min opmærksomhed.
Jeg har skrevet det. Det er mit.
- Spøgelser? - Spøgelserne er blot et metafor for...
De har altid fascineret mig. Det hvor jeg kommer fra, -
- tager man ikke let på spøgelser. - Mr. Thomas Sharpe.
- Velkommen til vores smukke by. - Min fornøjelse.
Jeg ser, du allerede har mødt min datter, Edith.
Sharpes lerminer, har været kongelig leverandør, af den fineste røde ler, -
- siden 1796.
I sin flydende form, er den så rig på malm, og så formbar, -
- at den kan fremstille de stærkeste mursten og tegl.
Intens minedrift, er skyld i, at de fleste mineudgravninger er kollapset.
Dette er en lerhøster, i mit eget design.
Den transporterer leret op, mens den graver dybt.
Jeg er ikke i tvivl om, at maskinen vil revolutionere minedrift, som vi kender den.
Vær rar at slukke den.
Har du testet den i fuld skala?
Ikke endnu, vi er tæt på. Vi håber, at med den rigtige investor...
Så hvad du har, er legetøj, og fornemme ord.
- Mr. Cushing, jeg... - Du har allerede prøvet og fejlet.
I at rejse kapital i London, Edinburgh, Milano...
- Ja, det er korrekt, - Og nu er du her.
Korrekt igen.
Mændene ved dette bord, os alle sammen, -
- er nået hertil, igennem hårdt og ærligt arbejde.
Måske ikke os alle. Mr. Ferguson her er advokat.
Men det kan han ikke gøre for. Jeg startede som stålarbejder -
- der rejste bygninger, før jeg kunne eje dem.
Rør ved mine hænder.
Ru.
Et billede af hvem jeg er.
Da jeg gav dig hånden...
Du har de blødeste hænder, jeg nogensinde har mærket.
I Amerika, gør vi os i hårdt arbejde, ikke at være privilegeret.
Det er sådan, vi har bygget dette land.
Jeg kommer med alt, hvad jeg ejer -
- et navn, et stykke land, og viljen til få det til at ske.
Det mindste du kan give mig er tid, og mulighed for at vise jer, -
- at min vilje er mindst ligeså stærk som din.
- Jeg har brug for et korset. - Nej, du ser rigtig godt ud.
- Gør jeg? - Ja du gør, unge mand.
Jeg ville ønske du ville ombestemme dig, og tage med i aften.
Fru McMichael har gjort sig stor umage.
- Lord Fauntleroy er der også. - Mener du Thomas Sharpe?
Mr. Thomas Sharpe, Baronet.
Han har åbenbart fået øje på unge Eunice.
- Jeg så dig spionere. - Var hans forslag så slemt -
- at det krævede så hårdt et svar fra dig?
Det var ikke hans forslag, min kære. Det var ham selv.
Det er noget ved ham, jeg ikke kan lide.
Jeg ved ikke hvad.
Og jeg kan ikke lide ikke at vide ting.
Jeg så en drømmer, der led nederlag. Så du hans jakkesæt?
Det var smukt syet, men mindst et årti gammelt.
Jeg kan se, du så langt mere, end jeg gjorde.
Og hans sko var håndlavet, men brugte.
Det er unge McMichael. Han kom i sin bil for at hente mig.
Kom og se den, og sig hej til ham. Han har lige åbnet sin praksis.
Og han har altid været glad for dig.
- Det ved jeg godt, far. - Godaften Marie.
- Godaften, dr. McMichael. - Godaften, Mr. Cushing.
- Hej Edith. - Ser du dog ikke smart ud, Alan.
Det er bare noget, jeg lige fandt.
Det burde være Edith, der var hovedpersonen til ballet.
Er du ikke enig, Alan?
Jeg husker, at Edith har et mørkt syn på social letsindighed.
I må nyde festen, og lad ham ikke drikke for meget.
- Så hun tager ikke med. - Stædig som et æsel.
- Hvor har hun det fra? - Ikke at jeg klager, jeg kan lide det.
Allerdale Hall.
Glemte du noget, far?
Hvad er der? Hvad vil du?
Tag dig i agt for Crimson Peak...
Undskyld, er du okay? Hvad er der galt?
Bare hjælp mig op.
- Der er en Thomas Sharpe ved døren. - Thomas Sharpe?
- Han er gennemblødt, og vil ind. - Det kan ikke komme på tale, Annie.
- Sig han skal gå. - Jeg har prøvet.
- Og? - Han vil tale med dig.
Miss Cushing, er du okay? Du ser lidt bleg ud.
Jeg er ikke helt frisk er jeg bange for.
- Far er ikke hjemme. - Det ved jeg.
Jeg ventede ude i regnen, indtil han gik.
Jeg ved, han skal til receptionen hos McMichaels, -
- hvilket også er der, hvor jeg skal hen.
Men det er i Bidwell Parkway, det her er Masten Park.
Du er virkelig faret vild.
Det er jeg, og jeg har virkelig brug for din hjælp.
- Min hjælp til hvad? - Sproget, for det første.
Som du kan høre, taler jeg ikke et ord amerikansk.
Hvorfor vil du blive her, helt alene.
Alan, dette er Thomas Sharpe. Thomas, Alan McMichael.
- Bedste mand i byen, hvis du er sløj. - Min mor og søster har fortalt om dig.
Jeg må indrømme, jeg har lidt svært ved at forstå din titel.
- Baronet? - Edith fortalte mig det.
Edith, dette er Lucille Sharpe.
- Min søster. - Glæder mig at møde dig, Miss Cushing.
Du har formået, at forsinke min bror en hel del.
Det er nu. Stakkel Eunice blev nervøs.
Hun siger, at ingen i Amerika kan danse en ordentlig vals.
- Kom med mig. - Spændende udvikling, synes du ikke?
- Jo, så sandelig. - Mine damer og herrer, gør plads.
Baronetten vil gerne vise os, hvordan man danser vals.
- På europæisk vis. - Fru McMichael, jeg vil gerne undskylde.
- Dig ventede vi ikke at se. - Jeg ved det godt.
- Og jeg er sikker på der ikke er plads. - Bare rolig, mit barn.
Alle har deres plads. Og jeg skal sikre mig, du finder din.
Valsen er egentligt ikke særlig svær.
Damen tager plads, lidt til venstre for herren.
Seks simple skridt, og det er det.
Den sande test, for den perfekte vals -
- er at være så hurtig, rolig og flydende -
- at lyset på et stearinlys ikke går ud i hånden på danseren.
Og det kræver... Den perfekte partner.
Vil du være min?
Det tror jeg ikke, ellers tak.
- Men jeg er sikker på Eunice gerne vil. - Sikkert, men jeg spurgte dig.
Hvorfor gør vi det her?
Jeg har altid lukket øjnene, for de ting der gjorde mig utilpas.
- Det gør alt nemmere. - Jeg vil ikke lukke øjnene.
Jeg vil holde dem åbne.
- Mr. Holly. - Mr. Cushing.
Jeg kan lide klubben om morgenen. Jeg har den for mig selv.
En dejlig måde at starte dagen på.
Det er en ung herre, og hans søster.
Jeg vil have du undersøger dem. Der er noget, der ikke stemmer.
Jeg vil have resultaterne, så hurtigt som muligt.
Du har ikke brugt dråberne regelmæssigt. Edith, kom ind.
Det må jeg insistere på, at du gør.
Tag dette med til apotekeren, og bed ham om at blande det nøjagtigt.
Og genoptage doseringen.
Toksikologi i øjet. Morfologi i synsnerven.
Principper for optisk refraktion.
Og Arthur Conan Doyle. Forestiller du dig selv som detektiv?
Nej. Ikke rigtig, men han er øjenlæge, som jeg.
Du vil kunne lide, hvad jeg vil vise dig. Spøgelsesfotografering forfalskes let.
Men med glasplader, er det per definition umuligt.
Jeg fik disse i London. De er ægte.
Billedet, er fanget ved brug af en belægning af sølvsalte, -
- og usynlig for det blotte øje. Det kaldes et latent billede.
Det er min overbevisning, at huse, steder, -
- enten via kemiske forbindelser i jorden -
- eller mineralerne i stenen, kan bevare aftryk af -
- personer, der ikke længere lever.
Men ikke alle kan se dem.
Den mand der netop forlod os, er blandt andre lidelser, også farveblind.
Den mand, vil aldrig opfatte farverne rød eller grøn.
Han accepterer kun deres eksistens, fordi størstedelen omkring ham gør det.
Måske vil vi kun lægge mærke til ting, når tiden er kommet for os at se dem.
Du har aldrig talt med mig om dine interesser, Alan.
Du har aldrig givet mig chancen.
Edith, jeg forstår din fascination af Sharpe folkene, -
- men i din egen interesse, så beder jeg dig være forsigtig.
Du har været væk lang tid, og jeg har klaret det nogenlunde.
Nej, Edith, -
- jeg tror, at hver gang jeg læser det, bliver det bedre og bedre.
Jeg har intet imod en kærlighedshistorie.
- Bare et kapitel eller to. - Jeg kan godt lide den.
- Lad mig vide, hvad du synes. - Jeg læser den færdig nu.
- Er det en sommerfugl? - Nej.
- Men det bliver den snart. - Jeg havde ikke set dem.
De er ved at dø. De tager deres varme fra solen, -
- og når den forlader dem, dør de.
- Det er sørgeligt. - Nej, det er ikke. Det er naturen.
Det er en vild verden af døende eller spisende dyr, lige under vores fødder.
Der er mere til det, end lige det.
Smukke ting er skrøbelige.
Hjemme, har vi kun sorte møl.
Formidable skabninger, helt sikkert, men de mangler skønhed.
- De trives i det mørke og kolde. - Hvad lever de af?
Sommerfugle, er jeg bange for.
Er du sikker på det?
Jeg tror ikke, hun er det rigtige valg. Hun er for ung. Hun er et barn, Thomas.
Lucille, jeg har forklaret alt dette.
- Jeg får brug for ringen. - Ringen er min. Jeg har fortjent den.
- Jeg vil have den tilbage. - Så du må hellere håbe, jeg får succes.
- Det er den sidste ting, vi kan sælge. - Du sælger den ikke.
Vi... køber noget med den.
- Hr. Holly. - Er noget kommet i vejen? Mr. Cushing.
Det er ikke ofte, jeg bringer dårlige nyheder, -
- men når jeg gør, gør jeg det personligt.
Åbn den ikke her.
Nu er det tid.
Edith, må jeg sige et par ord?
Lige et øjeblik. Lad mig hente min far.
- Fader. Alle venter. - Jeg er der om kort tid.
Frøken Cushing.
Edith. Jeg har virkelig ingen ret til at spørge om det, men...
Mr. Thomas. Må jeg tale med dig på mit kontor?
Du og din søster, hvis du ville være så venlig at hente hende.
Barn, du fortæller vores gæster at vi snart vil slutte os til dem.
Frøken Lucille. Mr. Thomas, første gang vi mødtes, -
- tror jeg, at det var svært for dig at indse, jeg ikke kunne lide dig.
Du gjorde det klart nok, men jeg havde håbet, at nu med tiden...
Din tid, Mr. Thomas, er gået.
- Kan du tale lige frem, Mr. Cushing? - Lige frem vil jeg være, frøken.
Mere lige frem, end du måske bryder dig om. I de sidste par dage, -
- har din bror fundet det fint at blande forretning med fornøjelse, -
- ved gentagende gange at engagere sig socialt med min datter.
Min eneste datter.
Jeg ved, jeg har intet at tilbyde, men faktum er...
Du er forelsket i hende. Er det det?
Du spiller rollen godt.
Den anden dag, spurgte min datter mig hvorfor jeg ikke kan lide dig.
På det tidspunkt, havde jeg ikke et ærligt svar.
Men det har jeg nu. Dette dokument gav mig mit svar.
Det er den første ærlige reaktion, jeg har set fra dig.
- Ved hun det? - Nej, men jeg vil fortælle hende det, -
- hvis det er det, der skal til for at sende jer afsted.
Du vil finde det svært at tro på...
Du elsker hende. Det ved jeg godt. Du gentager dig selv.
Men dig... du virker mere samlet, min kære.
Det er meget generøst, ja.
Hvis I vil hæve checken, er der to betingelser.
Der er et tog til New York i morgen tidlig.
Du og din bror skal være på det tog.
- Forstår vi hinanden? - Ja. Hvad er den anden betingelse?
Det drejer sig om min datter. I aften skal du... -
- omhyggeligt knuse hendes hjerte.
Mine damer og herrer, vi har en uventet meddelelse.
Mr. Thomas.
Tak, Mr. Cushing.
Mine damer og herrer, -
- da jeg først kom til Amerika, var mit hjerte fyldt med en følelse af eventyr.
Her så fremtiden faktisk ud til at betyde noget.
Jeg har fundet varme og venskab blandt jer alle.
Men for nu, farvel. Må vi mødes igen.
Måske på en anden kyst.
Min søster og jeg tager til England lige i tide til vinteren.
- For evigt venskab. - For evigt venskab.
Undskyld mig.
Undskyld.
Edith!
Du forlader os.
Vi må straks tage hjem og pleje vores interesser.
Og der er intet, der holder os i Amerika.
Jeg forstår. Din roman!
Jeg har læst de nye kapitler. Du får dem i morgen.
- Det er pænt af dig. Tak. - Vil du høre min mening?
Hvis du synes.
Det er absurd sentimentalt.
Den smerte, du beskriver med en sådan alvor.
Smerte og tab. Du har tydeligvis ikke levet selv.
- Du ved kun det, andre har fortalt dig. - Så er det nok.
Du beskriver kærlighedens pinsler, selv om du ikke ved noget om dem.
Jeg er ikke færdig endnu! Hvad drømmer du om?
En venlig mand?
En ren sjæl, du kan frelse? En såret fugl, du kan pleje?
Perfektion?
Det perfekte findes ikke i kærlighed, Edith.
Jeg vil råde dig til at vende tilbage til dine spøgelser og fantasier.
Du ved alt for lidt om hjertet, -
- og kærlighed og den smerte, der følger med.
Du er ikke andet end et forkælet barn.
- Hvordan er vandet i dag, Benton? - Rygende varmt.
- Ligesom du kan lide det - Det lyder godt.
Vil du bestille skinke og æg til mig?
Jeg vil starte med kaffe, hvis den er varm, og en slurk portvin.
Kommer straks. Og avisen?
Hvis du vil være så venlig.
Nej.
Lad være.
- Frøken? - Hvad er der, Annie?
Din manuskript blev leveret i morges, men jeg ville ikke at vække dig.
Det er lige meget, Annie. Tak.
Bare læg det der!
Også brevet?
Ja, også brevet.
Kære Edith. Når du læser dette, vil jeg være væk.
Din far gjorde det klart for mig, at jeg med min nuværende økonomi -
- ikke er i stand til at forsørge dig.
- Og det var jeg enig i. - Annie!
Han bad mig også om at knuse dit hjerte.
- Min frakke! - At påtage mig skylden.
Det var jeg også enig i.
Nu har jeg sikkert opnået begge dele.
Men du skal vide.
Når jeg kan bevise for din far, -
- at jeg kun beder om hans samtykke, og intet mere, -
- da, og kun da, vil jeg komme tilbage til dig.
Din for evigt, Thomas.
- Thomas og Lucille Sharpe? - Værelserne 107 og 108.
Men vent!
Frøken! Vent!
Thomas?
De tjekkede ud i morges, frøken.
De skulle nå det tidlige tog.
Har De det godt, frøken?
Edith!
Lucille er rejst.
Din far bestak mig for at få mig til at rejse.
Jeg kan ikke forlade dig, Edith.
Faktisk tænker jeg på dig selv på de mest -
- uhensigtsmæssige tidspunkter af dagen.
Jeg føler det som om -
- der eksisterer en forbindelse mellem dit hjerte og mit.
Og hvis den forbindelse skulle blive brudt af enten afstand eller tid, -
- så vil mit hjerte ophøre med at slå, og jeg vil dø.
Og dig...
- Du vil hurtigt glemme alt om mig. - Nej.
Jeg vil aldrig glemme dig.
Du må desværre identificere liget, Edith.
Det er den eneste måde.
Vent!
Jeg kom, så snart jeg hørte det. Edith, se ikke på ham.
- Jeg kan identificere ham. - Det er ikke brugbart.
- Jeg var hans læge, Ferguson. - Og jeg er hans advokat, dr. McMichael.
Det er ikke en juridisk formalitet. Det er desværre obligatorisk.
- Hvordan skete det? - Han var tilsyneladende alene.
- Gulvet var vådt. - Ingen ved noget.
Må jeg, sir?
Hjælp mig med at vende ham.
Rør ham ikke på den måde.
- Stop! Lad være! Det er min far! - Tilgiv mig. Jeg var...
Han bliver 60 i næste uge.
Han er bange for at se gammel ud.
Det er derfor, han klæder sig så pænt.
Derfor han kan lide lange gåture.
Hans hånd mærkes kold.
Hvorfor er den så kold?
Jeg er her for dig. Jeg er her.
Unge Master Sharpe.
- Hallo, Finlay. Hvordan har du det? - Aldrig bedre, Sir Thomas.
- Finlay, det er min kone. - Det ved jeg, min herre.
I har været gift et stykke tid.
Et stykke tid?
- Hvad er det, han taler om? - Jeg er ikke helt sikker.
- Familien har altid arbejdet for os. - Hvem er det?
Ham har du aldrig fortalt mig om. Han har halsbånd.
- Er det en strejfer? - Det er umuligt.
Der er ingen huse i nærheden, og byen ligger langt væk.
Den stakkel. Han er sulten.
- Kan vi beholde den? - Hvis du ønsker det.
Og nu, kære frue, må jeg få æren?
Tag fruens ejendele. Så tager jeg herrens.
Tag dig af hestene, når vi er færdige her.
Du godeste. Hvor mange værelser er der?
Det ved jeg ikke.
Vil du tælle dem?
Hvad synes du?
- Ser det godt nok ud? - Det gør det.
Selv om det er endnu koldere inde end ude.
Jeg ved det. Det er en skændsel.
Vi forsøger at bevare huset så godt vi kan, -
- men med kulden og regnen er det umuligt at stoppe fugt og erosion.
Og med minerne nedenunder...
Træet rådner og huset er ved at synke.
- Skal det ovenpå, unge herre? - Ja tak.
Denne vej til garderoben.
Men hvordan kan I holde dette hus? Bare dig og Lucille?
Det er et privilegium vi er født til, og et vi aldrig kan opgive.
Men vi klarer det på en eller anden måde. Mit værksted er på loftet.
Jeg kan ikke vente med at vise dig det. Finlay, vil du bringe mine tasker op?
Jeg kommer op om lidt.
Lucille?
Disse gardiner har været trukket for, for længe. Bringer du den her over?
Hvor har du den fra?
Thomas, jeg så en kvinde i elevatoren.
En kvinde? Du mener Lucille? Nej, det var ikke Lucille.
Det må have været en skygge. Den har sin egen vilje.
Kablerne er påvirket af fugten i huset.
Den er forbundet til lergravene, ser du.
Og gå aldrig nogensinde under denne etage.
Hvad laver den tingest her?
- Lucille. - Thomas.
- Velkommen, Edith. - Tak.
Jeg tog på posthuset.
Dine maskindele er her fra Birmingham. Finlay må hente dem.
Er der noget i vejen med dig, Edith?
- Noget forskrækkede mig, det er alt. - En skygge.
Alt hvad der bor i dette hus, er skygger og knirken og knagen.
- Så du må tøjle din livlige fantasi. - Jeg har bare brug for en god velkomst.
Fra og med nu, skal huset kun indeholde venskab, kærlighed og varme.
Varme, vil være en glimrende start.
- Thomas, din brud fryser. - Selvfølgelig. Tilgiv mig.
Lad os gå ovenpå og tænde op. Jeg forbereder et varmt bad til dig.
Vandet er rødt i starten, på grund af leret, -
- men det bliver hurtigt klart. - Lucille, når det er belejligt, -
- vil du så give mig en kopi af husets nøgler?
- Dem har du ikke brug for. - Undskyld?
Der er dele af huset der ikke er sikre. Det vil tage tid at vænne dig til det.
Hvis du stadig vil have det, får jeg lavet kopier.
Kom, Edith. Kom med mig. Lad os få dig ovenpå.
Jeg syntes, du sagde at hunden var død.
Jeg efterlod den derude på egen hånd.
Jeg troede, den ville dø i kulden.
Hvordan har den overlevet så længe? Af skrald, går jeg ud fra.
- Som vi alle gør. - Du skal ikke bekymre dig.
Det behøver vi ikke længere.
- Ikke? Hendes penge er her ikke, vel? - Ikke endnu.
- Du må stole på mig. - Du valgte hende.
Hvorfor?
Okay, klar? Hent.
Kom så. Til min hånd.
God dreng. Kom så.
Hent.
Hvor er din bold? Mistede du din bold?
Hvor blev den af? Hvor er bolden?
- Du vil få det bedre at dette. - Hvad er det?
Ildtornbær.
De er sunde.
Kan du ikke lide det?
Det er lidt bittert.
Intet mildt gror i dette land. Man må måle dets bitterhed...
Kan ikke spises.
- Hvad var det? - Det er østenvinden.
Når den tager til, former skorstenen et vakuum, -
- og med alle vinduerne lukket, begynder huset...
Huset ånder..
Det er skrækkeligt, jeg ved det. Kom med her.
Jeg tager et bad, tror jeg.
Og hvis du falder i søvn, vækker jeg dig ikke.
"Mod bakkerne, løfter vi vores øjne."
Undskyld jeg forstyrrede dig.
Den musik, hvad er det?
En gammel vuggevise, jeg sang for Thomas, da vi var unge.
Jeg kan forestille mig jer to her, som børn.
Du spiller musik, og Thomas finder på vilde opfindelser.
Vi måtte ikke komme herind som børn.
Vi var forvist til børneværelset.
På loftet. Mor spillede nogen gange på piano.
Vi kunne høre hende gennem gulvet.
Det var sådan vi vidste, at hun var tilbage i landet.
- Mor. - Hun ser ret...
Forfærdelig ud?
Ja.
Det er meget virkelighedstro.
Jeg forestiller mig, at hun kan se os deroppe fra.
Hun må ikke gå glip af en eneste ting, vi foretager os.
- Er alle disse bøger dine? - Mor samlede de fleste.
- Har du hørt om en forkantsillustration? - Nej.
Der er billeder, gemt i bøgernes forkant.
Omhyggeligt skjult, indtil man bøjer siderne.
Så... der er hemmeligheder over alt.
Det kan ikke chokere dig, -
- nu da Thomas og dig...
Han respekterede min sorg. Intet skete.
- Vi rejste i separate kahytter. - Hvor hensynsfuldt.
Med tiden, bliver alt bedre.
Det er en skam at afvikle det hele så hurtigt.
- For hurtigt, synes du ikke? - Det er et spørgsmål om holdning.
Disse kasser skal sendes.
Og sørg for at få vores kvittering, du sender den til mig.
"Thomas Sharpe, -
- Baronet."
Kom her lille hund. Kom her.
- Kan du lide mit værksted, Edith? - Det er fantastisk.
Har du lavet alle dem?
Jeg plejede at skære legetøj til Lucille.
Og lavede små nips, for at gøre hende glad.
Var du alene her på loftet, hele tiden?
Far rejste altid.
Familieformuen tabte ikke sig selv.
Far måtte gøre virkelig gøre sig umage.
Den er vidunderlig.
Du er så anderledes.
Fra hvem?
Fra... Fra alle.
- Hvad er der? - Jeg hørte noget.
Vi håbede, at du var her.
Jeg fandt ham rende hvileløst rundt.
- Lavede lidt te. - Du er for venlig.
Det gør intet. Vi manglede selskab.
- Thomas? - Ikke til mig, ellers tak.
Drik din te. Den vil varme dig.
Thomas.
Thomas?
Hvordan kom du derind, din fjollede hund.
Fonografcylindere.
Nej, vent!
Enola.
- Hold den stabil, Finlay. - Forstået.
- Vi mangler kul, Finlay. - Javel.
Thomas! Thomas.
- Thomas, jeg må tale med dig. - Det passer ikke godt nu.
- Lucille er derinde... - Jeg vil ikke tale med Lucille.
- Jeg vil tale med dig. - Godt så. Hvad er der?
Hør, er nogen omkommet i huset?
Edith, huset er flere hundrede år gammelt.
- Mange sjæle er kommet og gået. - Men specifikke, voldelige dødsfald.
- Master Sharpe? - Lige nu passer ikke godt.
Prøv det igen, Finlay!
Sådan. Du får det snart bedre.
Mine hænder bliver ru. Din far ville kunne lide det.
Min maskine vil aldrig virke. Hvorfor lyver jeg overfor mig selv?
Hvorfor bragte jeg dig hertil? Hvem har du giftet dig med? En fiasko.
Sig det ikke. Du er alt hvad jeg har.
Mændene går ved mørkets frembrud. Det er et kapløb imod sneen.
Snart kan vi ikke komme videre.
Så finder du ud af hvorfor det kaldes "Crimson Peak."
- Hvad sagde du? - "Crimson Peak." Det kalder de det.
Malmen i den røde ler siver op fra jorden og farver sneen.
Det bliver tydeligt rødt så derfor "Crimson Peak."
Du spurgte efter mig. Måske endte det hele på bedste vis.
Edith virker til at have fundet lykken. Er du ikke enig?
Jeg ved det ikke. Jeg har ikke hørt et ord.
Det har jeg.
Hun vil have mig til at overføre alle aktiver til England.
Virker til at investere dem i den der lermaskine, og jeg kan kun adlyde.
Der er noget galt her, Ferguson.
Måden Cushing omkom på, skaderne på hans hoved.
Den sidste check Cushing skrev, var til Sir Thomas Sharpe.
Må jeg være ligefrem?
Før Cushing døde, ansatte han en mand fra New York, en Mr. Holly.
Han graver de hersens usmagelige fakta frem.
Det faktum at denne Holly blev involveret får mig til at spekulere...
Thomas?
Hvis du er tilstede, så giv mig et tegn.
Rør min hånd...
- Forsvind, nu. - Thomas! Thomas!
Edith.
Hans blod vil være på dine hænder...
- Edith! - Thomas!
Thomas skynd dig! En kvinde i korridoren. Der!
Der var et brændende had i hendes øjne. Og intelligens.
Hun kender mig og vil have at jeg forsvinder.
Sludder, min kære. Du går ingen steder.
Du havde et mareridt. Du gik i søvne.
Nej! Jeg frygter at blive gal, hvis jeg bliver.
Min elskede, du forestiller dig ting.
Imorgen, hvad med at vi tager ud?
Til posthuset. Jeg tror at frisk luft vil gøre underværker.
Nej. Jeg må væk. Jeg må væk herfra.
Edith, dette er dit hjem nu.
Du kan ikke tage andre steder hen.
- Hvordan kender hun dog til mor? - Jeg har ingen idé. Jeg har intet sagt.
- Hvad prøver hun på? - Jeg ved det ikke. Hun er ude af den.
Imorgen...
Jeg tager på lageret, henter reservedelene og tager hende med mig.
- Lader hende få lidt frisk luft. - Ja. Få hende ud herfra.
Når hun har underskrevet de endelige papirer, skal dette overstås.
Dette er en ventilkontrol jeg fik fabrikeret i Glasgow.
Den kan gøre hele forskellen.
Tænk heldige tanker, Edith.
Sharpe minerne genåbner måske hvis dette virker.
- Fremragende. Mange tak. - Så De er Lady Sharpe?
Undskyld mig, frue, men der er et par breve til dig.
To af dem er registrerede breve fra din advokat.
Og en anden kommer hele vejen fra Milano, Italien.
- Jeg kender ikke nogen i Italien. - Med al respekt, Deres Nåde, så gør de.
Edith, stormen tager til vi må snart tage afsted.
Ellers når vi ikke tilbage til huset.
Hvis I skal overnatte, Sir Thomas, har vi et lille rum nedenunder.
Hvorfor ikke?
- Og dette er deres nye adresse? - Ja, i Cumberland, England.
Mange tak.
Dr. McMichael.
- Mr. Holly. - Til tjeneste.
Har du medbragt kopien af informationen?
Tog lidt tid at fremskaffe det avisudklip. BRUTALT MORD I ALLERDALE HALL
Det er meget frygteligt. Hvis du spørger mig.
Det er en skam, at det eneste information jeg kunne videregive til Mr. Cushing -
- var disse dokumenter...
Men det var nok til at forhindre et yderligere forhold -
- mellem Sir Thomas og Miss Cushing.
Forhindre dem i at gifte sig.
- Hvad skyldes det? - Fordi, ser du...
Sir Thomas er allerede gift.
Ham der Cavendish... vores helt... der er noget dystert over ham.
Jeg kan lide ham. Klarer han den hele vejen?
- Det er helt op til ham. - Hvad mener du?
Folk taler til dig. De ændrer sig.
- De træffer valg. - Valg?
Om hvem de bliver til.
Det her er ret dystert, er jeg ked af at sige.
- Men i det mindste er det varmt. - Jeg kan meget bedre lide det.
Bedre end hvad?
Bedre end huset.
Hvorfor rejser vi ikke?
Huset er alt vi har.
Jeg efterlod alt hvad jeg var. Alt hvad jeg havde.
- Vi kunne bo lige hvor du vil. - Hvor som helst?
- London. - Paris er smuk.
Milano.
Har du nogensinde været i Italien?
Ja, jeg har. En gang.
Fortiden Thomas. Du ser altid fortiden.
Der finder du mig ikke. Jeg er her.
Jeg er også her.
Finlay, hjælp mig med at bære ventilen til mit værksted.
Lucille?
Lucille, vi er tilbage.
- Jeg lavede morgenmad. - Det brændte på, jeg flyttede det.
Hvor var I henne?
- Vi var sneet inde. - I kom ikke hjem i går.
Vi overnattede på lageret.
- Sov I der? - Hvad er der galt i det, vi er gift.
Alt er en leg for dig! Jeg var ude af mig selv!
Hvad taler du om?
I to... alene...
I stormen.
Jeg vidste ikke, om der var sket en ulykke.
Jeg var helt alene.
Jeg kan ikke være alene.
- Er de her fra Amerika? - Jeg har det ikke så godt.
Jeg laver te til dig.
Den frygtelige lyd.
Jo mere huset synker, jo værre bliver det
Vi må gøre noget ved det.
Min kære Edith, den første overførsel, fra din fars ejendom, -
- er gennemført. Den sidste overførsel, for den resterende sum, -
- vil kræve din underskrift, på det vedlagte dokument.
Med venlig hilsen, William Ferguson.
Enola.
Den virker, Finlay.
En grammofonspiller.
Milano. Edinburgh.
Du har allerede prøvet og fejlet, i at rejse kapital, -
- i London, Edinburgh, Milano, og nu er du her.
Er den ikke smuk? Den har kørt perfekt i en time.
Vi klarede den. Vi klarede den, Lucille.
- Jeg kan ikke vente til Edith ser den. - Edith?
- Jeg gjorde det sammen med dig. - Ja, selvfølgelig.
- Vi gjorde det sammen. - Lady Sharpe?
Ingen andre. Vi skal bruge mere kul til dampmaskinen.
Har du noget imod det, Lucille? At undvære lidt mere kul?
Du kan bare give ham nøglen. Han henter det.
Lucille?
Edith?
Jeg vil gerne undskylde for min opførsel i morges. Jeg var bekymret for...
- Du har ikke drukket din te. - Jeg har det ikke så godt.
Vil du hente mig noget koldt vand?
Selvfølgelig.
- Har du fået læst dine breve? - Ja, bare nogle underskrifter, -
- fra min advokat, for at afslutte overførslen af pengene.
Jeg bør lade dig hvile.
Du får det bedre snart.
Lad os se, hvad vi har her.
Dette er Pamela Upton, der tester vokscylinder optagelsen, -
- købt i de lykkelige år, 1887, til min elskede Thomas Sharpe.
Thomas, tal ind i hornet. Sig noget.
Det er en smuk maskine, Pamela, men nej tak.
- Jeg vil helst ikke. - Sig noget, Thomas.
Hvad vil du have mig til at sige?
Sig... at du elsker mig.
- Margaret McDermott. - Ring, ring, ring.
Killing røg i. Hvem smed hende i? Lille Johnny Ski.
Hvem trak hende op?
SKØDE.
Lille Johnny Prop.
Hvilken slem dreng tog fat, og prøvede at drukne missekat.
Enola Sciotti. E.S.
Vi havde planer om at tage af sted, men jeg kan ikke.
Alt de vil have er penge, til at arbejde på hans fordømte maskine.
Det er alt, de tænker på.
Jeg vil gemme disse cylindere, i linnedskabet.
Skulle nogen finde dem, lad det blive kendt, at de gjorde dette.
- Jeg må stoppe optagelsen. De kommer. - En baby.
Til hvem der måtte finde dette, vid at de slår mig i ihjel.
Jeg er døende.
Giften er i teen.
Find mit lig. Bring det hjem. Jeg vil ikke dø.
Jeg må væk herfra.
Du er vågen.
Vi fandt dig for foden af trappen.
- Har du det bedre? - Jeg må ind til byen.
- Besøge en læge. - Ja, selvfølgelig.
- Men jeg er bange for, vi er sneet inde. - Nej.
Så skal du spise.
Du skal blive stærkere.
Jeg plejede mor i denne seng.
Far var brutal.
Han hadede mor.
Brækkede hendes ben.
Sparkede det i stykker med hans støvler. Det helede aldrig helt.
Hun var sengeliggende i lang tid.
Men jeg...
Tog mig af hende.
Madede, badede hende, redte hendes hår -
- smurte salve på hendes sår.
Jeg fik hende på højkant igen.
Jeg gør det samme for dig.
Jeg får dig på højkant.
Kan jeg få et øjeblik alene med min kone?
Du er snart ude af sengen igen.
Det lover jeg.
Lad være med at drikke det.
Aldrig.
- Lucille, hun er meget syg. Hun er døende. - Selvfølgelig er hun det.
Hun ved alt. Hun holdt op med at drikke teen.
Betyder intet. Jeg kom giften i grøden.
Lucille, stop!
- Behøver vi at gøre det? - Ja.
Du har ingen ide om, hvad de gør. Jeg bliver fjernet herfra.
Låst inde.
Du vil blive hængt.
Vi bliver sammen. Aldrig adskilt.
- Du kan ikke forlade mig. Du ville ikke. - Jeg kan ikke.
- Det ved jeg.
En herre derude spørger om vej til Allerdale Hall.
På denne tid? Umuligt. Kan ikke komme derud på den hest.
Den er udkørt.
- Kan jeg leje en af Dem? - Vi har vinterlukket.
- Kan jeg komme derhen til fods? - Det er fire timers rejse.
Så må jeg afsted. Mød mig der efter stormen.
Jeg ved, hvem du er.
Dit navn er Enola Sciotti.
Sig hvad du vil mig.
Alt er afsløret nu. Ingen grund til forestillinger.
- Dette er mig. Det er, hvad han er. - Jeg vidste det.
- Gør det ikke, Lucille! - Jeg vidste det.
Der er nogen ved døren!
- Du er ikke hans søster! - Så frydefuldt...
- Det er jeg faktisk. - Nej.
Hej, Edith.
Forsøg ikke at tale eller bevæge dig. Du er kraftigt bedøvet.
Jeg bedøvede dig, for at ordne dit ben.
Du bliver frisk igen.
Tilgiv mig for at komme uanmeldt.
Sendt fra himlen, viser det sig.
Jeg skulle have sendt et telegram, men...
Jeg ville overraske jer.
Det er et mirakel. Vi vidste ikke, hvad vi skulle gøre.
Hun er så syg. Hun taler i vildelse.
- Så faldt hun ned af trapperne. - Hun talte til mig.
- Hvem talte til dig? - Min mor. Hun gav mig en advarsel.
Crimson Peak.
- I vildelse, stakkels hende. - Ja, det kan jeg se.
- Her få noget at drikke. - Nej, ikke det.
- Ikke det. - Du bliver hos os, ikke?
- Venter på stormen passerer. - Hvis du insisterer?
Nu vil jeg gerne have et øjeblik med min patient.
Vi forlader dig så, doktor.
Edith, lyt til mig. Jeg er kommet for at tage dig væk herfra.
Hører du? Jeg tager dig med.
- Nogen skal stoppe ham. - Lucille, hør nu.
- Hvad laver du? - Jeg vil bare vide en ting.
Gør du det denne gang?
Vis mig, du kan rejse dig.
Jeg lader dem ikke gøre dig fortræd.
Jeg finder en frakke til dig. Jeg er straks tilbage.
Det bliver lidt følelsesladet, doktor.
Hun er udkørt. Hun viser tegn på blodmangel.
- Jeg får hende på hospitalet. - Det bliver ikke nødvendigt.
Det er jeg bange for, det er.
Du har forgiftet hende.
Edith. Forsiden. The Cumberland Ledger.
Lady Beatrice Sharpe blev myrdet i et badekar.
Et hårdt slag, næsten kløvede hendes hoved i to.
Ingen mistænkte blev arresteret.
Der var ingen andre i huset, på det tidspunkt.
Kun børnene. Sandheden var for grusom til at begribe.
- Doktor, stop. - Du gjorde det.
Sir Thomas, du var kun 12 år dengang.
Efter politiet havde udspurgt dig, blev du sendt på kostskole.
Hvad angår Lucille, på 14, er hendes historie mere uklar.
Uddannelse på et kloster i Schweitz, men vist nok en anden slags institution.
Sir Thomas er allerede gift. Han giftede sig med en Miss Pamela Upton.
Margaret McDermott og Enola Sciotti... E.S.
- Edith, du ved intet. - Edith og jeg tager afsted.
Du bliver der.
Edith. Edith.
Du skal gøre det. Få beskidte hænder.
Kom her, hund. Lille skid.
Hvis jeg ikke gør det, gør hun.
Men hør på mig.
Du er doktor.
Vis mig hvor.
Nej! Alan!
I er monstre! Begge to!
Sjovt nok. Det var også det sidste, mor sagde.
Lucille har taget Edith med for at underskrive papirerne.
I det øjeblik hun underskriver, er hun død.
Jeg skal gå. Jeg får hende herned. Jeg finder en måde.
Mineskakten er åben, forstår du? Kom ud deroppe fra.
- Kan du klare dig? - Gå.
Du troede, du var forfatter.
Med dine spøgelser.
Hvad venter du på? Du har intet at leve for nu. Skriv under.
Alle de kvinder vi fandt. London, Edinburgh, Milano.
- Amerika. - Ja, Amerika.
Penge, bristede drømme -
- og ingen levende familie. Ingen ledte nogensinde efter dem.
- Medlidenhedsdrab, faktisk. - Er det, hvad jeg vil blive til?
Hvad med den italienske kvinde? Enola. Du dræbte hendes baby.
Det gjorde jeg ikke. Ingen af dem knaldede nogensinde Thomas.
Forstår du det? Han var min.
Han blev født anderledes.
Vi skulle have ladet ham dø ved fødslen, men...
Jeg ønskede det. Men hun fortalte, hun kunne redde ham.
Hun var fast besluttet.
- Hun løj. - Al den skræk og rædsel, for hvad?
Pengene? For at beholde godset? Sharpe navnet, minerne?
Ægteskaberne var for pengenes skyld selvfølgelig.
Men rædslen... Rædslen var for kærlighed.
De ting vi gør for den slags kærlighed, er grimt, vanvittigt -
- fuld af sved og fortrydelse.
Den kærlighed brænder dig og skader dig.
Forvandler dig.
Det er en uhyrlig kærlighed -
- og den gør os alle til uhyrer.
Du skulle have set ham som barn, Thomas.
Han var perfekt.
For alle hans små uartigheder -
- beskyttede jeg ham fra mors stokkeslag.
Jeg tog så mange tæsk.
Og da hun fandt ud af det med os.
Tja...
Den eneste kærlighed Thomas og jeg kendte til, var hinandens.
Bag disse rådne mure. Skjult.
Det er ikke sandt. Du kvalte ham.
Underskriv så.
Underskriv så for fanden.
Min far, hvem dræbte ham?
Sådan en grov og nedladende mand.
Han elskede dig. Du skulle have set hans triste ansigt -
- da jeg smadrede det ned i vasken.
- Du holder dig fra mig! - Hør på mig, Edith.
- Forsvind - Edith, hør nu.
McMichael er stadig i live.
- Du løj for mig, forgiftede mig. - Ja, jeg gjorde.
- Du sagde, du elskede mig! - Det gør jeg.
Edith. Stol på mig, bare en gang til.
Du kan gå hvis du vil, eller du kan vente her på mig.
Jeg får papirerne tilbage. Jeg afslutter det her.
Du brændte dem.
Lucille.
- Du brændte dem. - Ja, hun skal leve, du rører hende ikke.
Giver du mig ordrer?
Vi kan rejse, Lucille, forlade Allerdale Hall.
- Rejse? - Tænk engang, vi kan starte på et nyt liv.
- Hvorhen? - Overalt, det er lige meget.
Vi lægger det bag os. Sharpe navnet dør sammen med minerne.
Vi lader disse bygninger synke i grus. Alle de år har vi holdt murene oppe.
Vi vil være frie.
Fri, Lucille. Vi kunne alle være sammen.
Alle?
- Elsker du hende? - Denne dag måtte jo komme.
Vi har været døde længe. Du og jeg i dette rådne sted.
Se hvem vi er blevet til!
Elsker du hende mere end mig? Du lovede ikke at forelske dig i andre.
Ja, men det skete.
Lucille.
Thomas.
Hun kommer.
Jeg får os ud herfra. Jeg henter hjælp.
Stol på mig.
Jeg kommer tilbage efter dig. Gem dig.
Før de spærrer mig inde...
Jeg har gemt en lille souvenir.
Fra moder.
Jeg stopper ikke, før du dræber mig, eller jeg dræber dig.
- Hjælp mig. - Der er ingen til at hjælpe dig.
Jo, der er.
Se på ham. Vend dig om.
- Thomas. - Lucille.
Jeg stopper ikke.
Før du dræber mig, eller jeg dræber dig.
Jeg hørte det første gang.
Der findes spøgelser.
Så meget ved jeg da.
Der er noget, der kan binde dem til et sted lidt ligesom os selv.
Nogle er bundet til et stykke jord -
- en tid, en dato. Det spildte blod.
En frygtelig forbrydelse.
Men der er andre...
Andre der holder fast på en følelse.
Noget der driver dem frem.
Tab, hævn...
Eller kærlighed.
Den slags...
De forsvinder aldrig!
Tekstet af SUBLiME Udgivet på HOUNDDAWGS