Jokainen tarvitsee ystävän, jopa vanha puukin.
Ota ohut sivellin.
Tärpättiä. Haluan ohentaa sitä.
Ohennetaan ruskeaa. Hyvin ohueksi.
Paljon tärpättiä.
Lisätään oksa tai kaksi. Ehkei puussa ole lehtiä.
Ehkä se on luovuttanut tältä vuodelta.
–Haloo? –Minä tässä.
Hei. Mistä on kyse? Onko kaikki hyvin?
–Voinko kertoa jotakin? –Voit.
Tietenkin.
Retkeilymajassa on saksalainen kaveri, Otto.
Onko? Onko hän söpö?
Hän kertoi minulle muinaisen temppelin raunioista.
Hän jauhoi siitä koko yön, kun yritin nukkua.
Halusin lyödä häntä "Lonely Planet"–oppaallani.
–Se kuulosti mahtavalta. –Rauniotko?
Ryöstelijät polttivat sen.
Pyysin päästä mukaan ja Otto sanoi kyllä.
Se oli villi, tyhjä alue.
Se oli valtava pyhäkkökaupunki. Aat, oppaamme, näytti meille puun–
–ja siinä oli hiekkakivinen Buddhan pää.
Puun juuret olivat peittäneet kaiken paitsi sen kasvot.
Hän käski meidän ryömiä–
–lähemmäs, koska Buddhaa ei katsota alaspäin.
Täytyy olla kunnioittava. Ryömimme lähemmäs–
–ja minä kosketin juuria.
Aat kosketti otsallaan maata, joten mekin teimme niin.
Emmehän me palvo Buddhaa tai patsasta.
Enemmänkin puuta ja mitä se teki–
–ja poltettuja kiviä ja heinikkoa.
Sitten alkoi sataa.
Kun painoin otsani maahan, mietin isää.
Kuin hän olisi yhä kanssani–
–mutta eri tavalla.
Voi kulta, miten kaunista.
Se on ihan kivaa.
Ehjä sinä ja minä olemme aika samanlaisia–
–ja ehkä siksi me riitelemme koko ajan, käsitätkö?
Käsitän minä.
Puhelinkorttini loppuu! Rakastan sinua, äiti!
Onnea. Onnea, Mikey.
–Kiitos, Joe. –Kiitos.
Oikeasti. Comet oli ihme.
–Olisimmepa jatkaneet pitempään. –Teit oikean päätöksen.
Kuten sanoit, olisi ollut ikävää jäädä ja katsoa tuhoutumista.
Kiitos.
Pidän tästä paikasta.
Ei tunnu siltä nyt, mutta tämä on uuden alku.
Olen pahoillani.
Oletteko te auki?
Osiris! Laita telkkaria hiljemmalle.
Istu. Istu, ole hyvä.
20 dollaria kädestä lukemisesta ja 30 kädestä ja korteista.
Kiitos.
Saanko nähdä kätesi?
Anteeksi.
Salsaviivasi näyttää hyvältä.
Anteeksi.
Pitkä elämänviiva.
Siinä on katkoja. Paljon haasteita.
–Muutoksia. –Niinkö? Järkyttävää.
Mitä tuo on?
Kokeilen jääräpäisyyttä.
Terävä pään viiva. Älykäs.
Menestynyt.
Kenties itsekäs?
Sydämen viiva kertoo rakkaudesta.
–Menetyksestä. –Älä viitsi. Älä nynnyile.
–Mitä tulit hakemaan? –Kohtaloa?
–Nyt jälkiruokaa. –Sinä ahmit nachot.
–Montako? –Kaksi.
Pidä hauskaa. Hän on pojanpoikani Osiris.
–Kiitos ajastasi. –Etkö halua kortteja? Maksoit siitä.
Pane oikea kätesi pakan päälle.
Kiitos.
Mennyt.
Nykyhetki.
Tulevaisuus.
–Mitä se tarkoittaa? –Juuri sitä, mitä haluat.
No, tiedät kai. Tuhoa.
–Tuhoa? –Niin. Yleensä.
Tuskaa, päättämättömyyttä, kurjuutta.
Kristus.
–Menetän jälleen? Hienoa. –Ei. Et välttämättä.
Koska myrskypilvien takana on kultainen horisontti.
Se voi olla jotain.
–Voinko pitää tämän? –Toki.
Myyn korttipakkoja 20 dollarilla.
Jessus! Oletko kunnossa?
Joe MacMillan?
Ja niin me kuolemme PC–alalla.
–Kuka olisi uskonut? –Minä. Tietenkin.
Sinun lisäksesi.
Jos voin sanoa, Joe, on ollut mahtavaa–
–miten olet kaivertanut polkuasi.
Aina veitsen terällä.
Tarkoitan, että täällä.
Aika moni meistä oppi luottamaan sinun vainuusi.
Ovatko lehdet jo vaihtaneet väriä?
–Mitä? –idässä.
–Kyllä, ruska on alussa. –Se on upeaa.
No niin. Paras palata SFO:lle.
Me lennämme nyt businessluokassa. Voitko uskoa?
Minä hoidan tämän.
En malta odottaa, mitä teet seuraavaksi.
Pidä käsivarrestani kiinni.
Donna on pikavalintana. Te voitte tulla tähän.
Kiitos, että saimme tulla.
–On hienoa olla täällä. –Älä minua kiitä.
Tämä on täällä.
–Ei, ei. John. –Minä aion...
–Minä yritän tehdä sitä. –Anna minä.
Anna minun edes yrittää.
Meillä on tacoja. Tacohetki, kaverit.
Tulkaa hakemaan.
–Hyvä. –Vau.
–Mikä se on? –Prosentin kymmenesosa geenistä...
–Oletko kunnossa? –Olen.
Se sieraingeeli tuntuu siltä, kuin nenääsi oli sontinut etana.
Kiität minua, kun et sairastu.
Miten kiitän jostakin, mikä ei tapahdu?
Olisi hienoa kuulla, että kiittäisit jotakuta jostain.
Palaamme tyhjin käsin sijoittajien luota.
Työtä on vaikea selittää Oslon pohjoispuolella.
Sinun piti päästä eurooppalaisten pelurien sekaan.
En osaa sanoa, mitä he tekivät, paitsi kävivät ravintoloissa.
–Mitä reissu edes maksoi? –Minä maksoin ideoidesi vuoksi.
Jos aiot istua siinä ja väheksyä kaikkia ivallisesti...
En esiintynyt riittävän hyvin. En ole apinasi.
Tiedän, että sinulla on henkilökohtaisia ongelmia.
Ehkä et jaksa olla kiinnostunut–
–koska nyt sinun täytyy tehdä työtä etkä vain puhu mahdollisuuksista.
–Voitko pysäyttää tässä? –Cameron.
Cameron!
–Miten pääsit kotiin? –Soitin taksin McDonaldsista.
–Se maksoi 200 dollaria. –Olisit soittanut.
Pidän McDonaldsin omenapiiraista.
Hyvää. Oletteko puhuneet sen jälkeen?
Kaksi viikkoa. Radiohiljaisuus.
–Se taitaa olla siinä. –Niin.
Tiedätkö, tietokonekurssilla oli yksi juttu.
Rekursio. Siinä tietty funktio toistuu ohjelman sisällä.
Ratkaistakseen ison ongelman se käyttää samaa pientä ongelmaa–
–yhä uudelleen ratkaisuna monimutkaistuviin ongelmiin.
Niin minun softani toimii.
Pahoittelut Joesta, muuten.
Kiitos.
Minulla on vielä hänen tavaroitaan, mutta en kestä–
–ajatella, että näkisin hänet nyt, kai käsität?
–Voinko sanoa jotakin? –Toki.
Sinussa on paljon rakkautta.
Enemmän kuin kenessäkään.
Se pursuu sinusta.
Haukot maailmaa suurina kulauksina, etkä voi muuta–
–kuin hukkua siihen.
Se lyö ylitsesi ja saa sinut elämään kuin räjähtäisit.
He eivät näe sitä. Minä näen.
Se on sinun taakkasi.
Et ajattele, että pakenen taas?
Niin. Saatat paetakin.
–Mietin Floridaa. –Mitä Floridassa on?
Paitsi alligaattoreita ja Epcot Center.
Minun äitini.
Olen väsynyt hyvästeihin.
–Rekursio. –Aivan.
Sinun kannattaisi ottaa sydänkohtaus.
Niin.
Kun se kävi minulle, tein kaikkeni.
Taistelin kaikin voimin. Päässäni pyöri mantra:
"Pysy mukana. Pysy mukana." Minä hävisin.
Tiesin silloin, että jos en luovuttaisi, he tappaisivat minut.
Minulla ei ole enää mitään, mistä luopuisin.
No...
Tiedän, että... Jos jäät, se on kovaa.
Jos lähdet, se on kovaa. Kaikki on kovaa.
Kyse ei ole siitä, mitä haluat–
–vaan siitä, mitä se haluaa sinulle.
Voit vain kuunnella ja kokeille, kuuletko mitä se sanoo.
Se sanoo hyvästi.
Lähde sitten.
–En halua hyvästellä sinua. –Emme hyvästele iäksi.
Odotan, että tulet takaisin ja ravistelet taas.
Älä anna minun vanheta.
–Oletko 11.30 tapaamiseni? –En.
Katsele ympärillesi.
Mitä edelliselle asukkaalle tapahtui?
En tiedä. Tätä on markkinoitu nyt 15 päivää.
–Onko tuolla kaikki hyvin? –On.
–He kiertelevät. –Hyvä on.
Olen viimeinen pysäkkisi.
Olet. Kävin Joen luona aamulla.
Hän on mennyt. Esittelijä sanoi, että se on ollut tyhjänä viikkoja.
Eikö hän... Anteeksi. Luulin, että hän soittaisi.
Voi Luoja, Joe.
Hän kävi ja sanoi lähtevänsä ja pitävänsä yhteyttä.
Haley sai häneltä kirjeen taannoin.
Kirjeen? Me molemmat pidämme äkkinäisistä lähdöistä.
Voitko tuoda minulle noita?
Donna, anteeksi. En tarkoittanut tuppautua tänne näin.
Ei, ei.
Mikset jäisi tänään juhliin?
–Saattaisit pitää siitä. –Niinkö?
–Vaatteeni eivät kelpaa. –Lainaa minulta.
Ei, kiitos. Annan tälle arvoa.
Haluan vain Carson Cityyn illaksi.
–Siinä on järkeä. –Anteeksi.
–Hei. – Luoja, anteeksi.
–Olen pahoillani. –Ei haittaa, se on kovapuuta.
Kunpa olisimme voineet tavata enemmän viime kuukausina.
–Samoin. –Töissä on vain hullua ja...
Me näemme varmaan enemmän, kun lähden–
–koska kun tulen käymään, tapaamme.
Niin. Tulet tapaamaan Alexaa varmasti ja...
En. Se on kuollut juttu.
Olen pahoillani. Kaikki ei vain onnistu.
–Hei, äiti. –Hei!
–Tässä on poikaystäväni Kevin. –Terve.
–Haley, Cameron muuttaa. –Mitä?
Niin. Lähden ajamaan. Katsotaan, minne päädyn.
Siistiä. Kaikki lähtevät nykyään. Heippa sitten.
–Sori. –Poikaystävä?
–Onko ovi kiinni? –Kyllä.
Hän on koneella, poika pelaa hernepussilla.
–Kuulostaa oikealta. –Tuntuu, ettei hän pidä pojasta.
Hän käy collegetason C++–kurssilla.
Ilta viikossa ja hän on lujilla, mutta hän rakastaa sitä.
–Voitko uskoa? –Voin.
Menen heittämään tämän tomaatin pois.
Anteeksi, etten ottanut sitä.
Roskis on... Hei, olen... Turvallista matkaa.
Minulle tulee ikävä.
–Donna, tämä... –Haley?
En saa tiedostoa auki. Siinä lukee: "Asema ei ole valmis."
Osuitko siihen kassillasi?
–Hernepussilla, Kev. –En. Olen vain istunut tässä.
–Se on kurssiprojektini! –Odota.
Yritä uudelleen.
–Sama virheviesti. –Levy ei pyöri.
Vihaan näitä romuja!
–Hengitä. Kevin, onko sinulla rahaa? –On. Vein ruokaa vanhuksille.
Tee palvelus ja vie hänet elokuviin.
"Star Trek Generations" on teattereissa.
Hyvä on.
Okei.
Lopeta.
Aivan. Lukupää on jumissa.
Jos saan sen jonnekin, pääsemme käsiksi tietoihin.
Kunhan se käynnistyy, saan tiedot.
Anteeksi. Tiedän, että haluat lähteä.
En halua Carson Cityyn mitenkään epätoivoisesti.
Tuo ei kuulostanut hyvältä.
Mutta siinä se on.
Voi Luoja. Minun pitää valmistautua.
–Voitko jatkaa tästä? –Voin.
–Miten täällä menee? –Jessus.
Ei, sinä vain...
–Teet tuon todella hyvin. –No hei...
Se on cocktailjuhlien järjestämisen etu.
–No? –Tiedosto on rikki.
Yritän päästä mutkan kautta tietoihin käsiksi.
Toivottavasti voimme pelastaa osan.
Tätäkö vain potkitaan?
Niin, itsekseen.
–Miten tässä voittaa? –Polvilla ja sellaista.
En ymmärrä.
Minua ärsyttää, että Joe vain lähti.
Asiat levisivät käsiin, mutta hän vain...
Ihan sama.
Se ei toiminut. Mikään ei toiminut.
Anteeksi, etten kertonut lähdöstäni aiemmin.
Halusin päättää ilman, että joku yrittää muuttaa mieltäni.
Jos haluat tehdä sen, sinun täytyy.
Jos teet, mitä aina teet, saat mitä aina saat.
Jos hissi on rikki, mene portaita.
Se toimii jos työstät sitä.
Ellei se ole se, mikä ei vain toimi.
–Tapaamisia? –Muutamia.
–Entä sinulla? –Äiti.
Saatan tavata hänet tällä reissulla.
Se on hyvä.
Tämä saattaa olla mennyttä.
Kopioithan tiedoston, ennen kuin muunsit sen tekstiksi?
Ohitin RTF:n ja menin hexaeditoriin.
Rakenna otsikko uusiksi ja tarkista luvat.
–Vaikka versiot tarkistetaan? –Haluatko itkettää teiniä?
Hyvä on.
Hei.
Mitä jos me tekisimme taas yhteistyötä?
Onko sinulla idea?
Ei. Idea voi tulla myöhemmin. Se ei ole tärkeää.
Anteeksi. Se... Aivan.
–Anteeksi. –Unohda, että sanoin mitään.
–En tiedä, mitä ajattelin. –Cameron.
Menen katsomaan pitopalvelua. Tulen pian.
Okei. Minä jatkan tätä.
Kuvittele, että meitä on viisi vuokratussa Land Roverissa.
Kibleryllä on aamupahoinvointia ja Irlannin tiet–
–sopivat ehkä hevoskärryille.
John pysähtyy kuvaamaan jokaisen näkemänsä apilanlehden.
Joka ikisen.
Mikä tärkeämpää, mitä olet tehnyt yhtiölle viime kuukausina...
–Vau. –Kiitos. tuo merkitsee paljon.
–Cameron on täällä. –Luulin hänen lähteneen.
Niin hän suunnitteli, mutta...
...hän mainitsi, että voisimme tehdä yhteistyötä. Noin vain.
Toinen jalka ovenraossa ja muu elämä pakattuna hopeaputkeen?
Se on hänen lahjansa. Mahdottomuuksien ajatteleminen.
Onnistuuko?
Okei.
–Millainen elokuva oli? –Outo.
Kirk oli jumissa jäätyneen ajan nauhassa.
Hän eli toistuvasti elämänsä onnellisinta aikaa.
Picard sanoi: "Tule pois nauhasta."
"Tule auttamaan." Kirk tulee ja kuolee välittömästi.
Picard on urpo.
Missä Kevinator on?
Hän varmaan ahmii tonnikalatartaria kuin tyhmä barracuda.
–Kirjoittiko Joe sinulle kirjeen? –Kirjoitti. Miten niin?
–Se oli vain minulle. –Aivan.
Anteeksi.
Rakastitko sinä häntä?
Kyllä rakastin.
Se on vain... Minä tiivistän.
Hän sanoo, että hän haluaa aloittaa alusta.
Hän ei julkaissut Comet–mainosta, koska...
Hän sanoo, että UNC panee radioasemansa internetiin.
–Mitä? –Se on sisäpiirin vitsi.
Niin.
Hän sanoo, että isä oli ylpeä minusta ja että hän tulee käymään.
Hän sanoo, etten saa unohtaa häntä, vaikka johtaisin Piilaaksoa.
Hän vitsailee taas.
Niin, Armonk. Missä se on?
Hän on kotoisin sieltä.
Siellä IBM on.
Olen pahoillani, ettemme saaneet tiedostoasi kuntoon.
Ei se mitään. Kuten Joe sanoo.
–Mitä? –Uusi alku.
Okei. No...
–Tule etsimään minut aikanauhasta. –Sen teen.
–Kyllä. Hyvä. –Suo anteeksi hetkinen.
Kiitos. Minä vain...
Haluan kiittää teitä kavereita, että tulitte.
"Te kaverit". Näette, mistä on kyse.
Kun valmistuin Berkeleystä vuonna –75 tietokonetieteen maisterina–
–kukaan ei räpäyttänyt silmäänsäkään, koska silloin–
–koodaajat olivat kuin sihteereitä ja insinöörejä–
–eli juottajasotilaita kokoonpanolinjoilla näkymättöminä.
Me olimme tottuneet siihen. Sitten töistä tuli tärkeämpiä.
Älkää ymmärtäkö väärin. Olen tyytyväinen kanssanne–
–mutta toivon, että kun tyttäreni on tässä iässä–
–heidän ei tarvitse muistuttaa itseään näin, että he ovat olemassa.
Olen ollut alalla 18 vuotta.
Olen voittanut. Olen hävinnyt.
Olen nainen, joka äänesti naispuolisen osakkaan ulos–
–perustamastaan yrityksestä.
Olen nainen, joka menetti avioliittonsa muun muassa–
–tälle työlle.
En voi nukkua öisin, koska mietin näenkö lapsiani tarpeeksi–
–ja olenko ollut riittävästi läsnä ja onko jo myöhäistä.
Olen tehnyt asioita.
Niillä on hintansa, mutta olen tehnyt niitä.
Olen oppinut, että mitä tahansa teenkin–
–nurkan takana on joku, joka tekee sen paremmin.
Jos se on mies, se ei ehkä ole parempi.
Se vain saa enemmän huomiota.
Joskus se olet sinä.
Se sinä, joka ei tyydy siihen, mitä teet, koska mietit tulevaa.
Yksi pysyvä on tämä.
Se on sinä. Me.
Projekti, joka saa meidät ihmisten luokse.
Koska ihmiset saivat minut tähän. Ihmiset, kuten Diane Gould.
Ihmiset, kuten mieheni ja ensimmäinen kumppanini, Gordon Clark.
Ihmiset, kuten viimeinen ja paras kumppanini, Cameron Howe.
Toivon, että teille kaikille tämä ilta voi olla jonkin alku.
Jonkin, joka, vaikka näemme toisemme yrityksen taisteluissa–
–saa teidät muistamaan, että kannustan teitä.
En voi muutakaan.
Koska olen kumppani työni puolesta ja äiti ja sisar muutoin.
Olen ylpeä siitä, että olen tällä matkalla kanssanne.
Tämä on hyvä. Nyt kaikki tietävät, että sinä olet se hullu.
Hyvä. Hienoa, että saatoin olla hyödyksi.
Siitä yhdessä työskentelystä.
Olen pahoillani. Surkea idea. Ei olisi pitänyt mainita sitä.
Olen sanaton, että kysyit sitä.
Jollakin tapaa... Olen odottanut vuosia kuullakseni sen.
–Tarkoitin sitä. –Tiedän.
Se on myös varmin keino tuhota se, mitä meillä on nyt.
–Mitä meillä on nyt? –Me olemme ystävät.
Ehkä kannattaa mennä sillä nyt.
Se, että putosit altaaseen, oli hassuinta ikinä.
–Missä Kevin on? –Jätin hänet.
Vai niin. Onko kaikki hyvin?
On.
–Joskus tuntuu, että... –...Haley on lesbo?
Nämä tytöt. He ovat uskomattomia.
Mitä vanhalle Mutiny–rakennukselle käy?
Tätä on sisustettu, mutta lukko on entisensä.
–Vau, matto. –Niin.
–Katos tätä lasia. –Niin. Tämä oli Comet.
Gordon oli sinun toimistossasi.
–Tietenkin. –Joe oli minun toimistossani.
Gordon vei ethernet–johdot katon kautta. Nerokasta.
Mitä?
Muistatko, kun Lev ja Yo–Yo ottivat akvaarion täynnä katkoja–
–...ja siirsivät sen keittiöön? –Carl kurotti.
Hän etsi juustoa ja kaatoi sen päälleen.
–Hän tuhosi housunsa. –Aivan.
Hänen piti riisua ne ja alla oli...
–Se oli jockstrap. –Alushousut.
Ranskalainen leikkaus.
–Eikö hän istunut tässä? –Ei.
Carl oli tässä Wonderboyn luona.
Mitä Annabellelle tapahtui?
–Mallinukelle? –Niin.
Bodie otti sieniä ja uhrasi hänet katolla kuunpimennyksen aikaan.
Voi niitä tyyppejä.
–Bodiella on neljä lasta nyt. –Eikä.
Wonderboy opettaa NYU:ssa videotaidetta.
Siistiä.
–Entä Carl? –Pornoalalla.
Aivan, hänellä on viikset.
Ei. Hän isännöi nettisivuja ja veloittaa siitä.
Hänellä on valtava talo jossain Arcadiassa.
Niin.
Millaista se olisi?
Jos aloittaisimme alusta?
Minä en keksi mitään.
Hyvä on. Miten johtaisimme sitä.
Niin.. Sen nimi olisi... En tiedä.
Phoenix.
Pidän siitä.
Yhteinen pääoma. Perustajajäsenet.
Tasaveroinen kaikessa.
Me kasvaisimme tällä kertaa omaan tahtimme.
Nauttisimme siitä todella.
Mitä jos kehittäisimme 24 kuukautta?
Keskittyisimme uusiin ajatuksiin.
Niin.
Muistatko ensimmäisen viikon Phoenixissa?
Sinä, minä ja poika, jonka palkkasimme Cal Polysta?
Muistan A–sarjamme.
–Sitten menimme pörssiin. –Niin.
Meidän piti tehdä päätöksiä, kumppanuuksia–
–isoihin yrityksiin ja uhrasimme kulttuurimme.
Niin. Se toimi jonkin aikaa.
Meidän piti päästää ihmisiä pois ja virtaviivaistaa asioita.
Silti menetimme markkina–alaa.
Aloimme riidellä yrityksen suunnasta.
Halusin turvallisuutta, jotta selviydymme.
Minä olin jääräpäinen.
Me riitelimme siitä.
–Se ei tuhonnut meitä nyt. –Ei.
Olimme yhä umpikujassa.
Sitten päätös tehtiin puolestamme.
Me lähdimme ystävinä.
Hei.
Oli ilo työskennellä kanssasi Phoenixissa.
Rakastin joka minuuttia.
kahdeksan, seitsemän, kuusi, viisi, neljä–
–kolme, kaksi, yksi.
Miten meillä menee?
Sulje silmäsi.
Tuntuuko jokin oudolta? Sitä tämä on.
Kun tuntuu oudolta, tiedät että olet olemassa.
Milloin viimeksi söit?
Kaikki ihmiset tarvitsevat ruokaa, vettä ja lepoa.
Muista, että olet 72 kiloa tahmaa suuressa universumissa.
Mikä sinua polttaakin, se häviää.
Joka ongelma tuntuu suurelta sillä hetkellä–
–mutta Gordon, tiedät paremmin.
Keskity vain olemassaoloon.
Yritä nostaa katseesi tietokoneesta välillä.
Yritän nähdä sinua aina kun voin.
Tulen Tallahasseen kautta parin viikon sisään.
Ajattelin tulla käymään.
Okei. Nähdään sitten.
Kyllä, äiti. Okei.
–Saitko hänet kiinni? –Sain.
–Hyvä. –Niin.
Sinulla on kiireinen viikko.
Tavallaan. Meillä on 3D–yritys COMDEXissa.
Se on vain COMDEX.
Niin.
Oh, COMDEX.
Mennään sitten.
Yritit sitä vuorokausi sitten.
–Olen iloinen, että jäin. –Minä myös.
–Minä maksan aamiaisen. –Ei, anna tänne.
–Jaetaan se. –Olet työtön. Säästä rahasi.
–Reilua. –Tavataan ulkona.
Kiitos.
Cameron.
Mitä nyt?
Sain idean.
Aloitan kysymällä kysymyksen.
Suomennos: Riikka Strandman www.sdimedia.com