www.titlovi.com
НЕТФЛИКС И СКАЈДЕНС ПРЕДСТАВЉАЈУ
ПУТОВАЊЕ КРОЗ ВРЕМЕ ПОСТОЈИ.
САМО ВИ ТО ЈОШ НЕ ЗНАТЕ.
То није добро.
Шта радите, капетане?
Мислим да је очигледно. Крадем летелицу.
Очигледно је само да покушавате.
Знате да могу пратити скок.
И знате да то знам.
Али знам да не знате нешто друго.
Покренуо је секвенцирање црвоточине.
Адаме, слушај ме пажљиво.
Не станеш ли одмах, разнећу те на...
Опростите што прекидам несумњиво страшну претњу,
али верујем да ће ваш систем за праћење...
ОМЕТАЊЕ СИГНАЛА
...пасти.
ИМПУЛС СПРЕМАН
Немојмо умрети!
Адаме!
Убићу те!
Рид!
Тако ми је жао.
Моја грешка. Здраво.
- Не. - Добро. Ћао!
Рид! Враћај се овамо!
- Желиш ли још нешто додати? - Заправо, ја...
Немаш више вицева?
- Уживаћу у овоме! - Ко говори тако?
Наручио си "Почетни пакет за силеџије" с Амазона?
Чујеш ли ти себе? Чак, разговарали смо о овоме.
- Нисам ништа рекао. - Зачепи, Чак.
То те ја питам.
У спортској дворани одржаће се скуп. Молим вас, упутите се...
Ни реч.
- Госпођо Рид. - Његово лице!
И, шта, суспендоваћете Адама? Зашто?
Мислите да је изазвао тог насилника Реја?
Опет Реј Долархајд?
Изгубио је оца пре једва годину дана.
Имајте мало саосећања.
Нисам ја крив.
Знам те, имаш дугачак језик. Знам зашто те одаламио.
Гњавио ме пред целим разредом. Пошизио сам.
Већи је од тебе.
Сви су. И неке су бебе веће од мене.
- Не разумем те. - Тата би.
Шта се догађа, душо? Можеш ли ми рећи?
Наставим ли одлазити с посла усред дана,
добићу отказ. Ово је трећа суспензија због туче.
Човек би очекивао напредак.
То остаје у твом досијеу. Је ли ти стало до будућности?
Је ли?
Сине, окрени плочу јер будућност ће закуцати на врата
и пре него што мислиш.
Хеј, Адаме.
Адаме, идем ван.
Дођи да једеш.
Куда идеш?
На вечеру с пријатељем.
Којим?
- Зове се Дерек. Радимо заједно. - Идеш на састанак.
Није састанак.
- Никако. - Хаљина тврди супротно.
Јесте састанак. Идем на састанак. Зашто идем на састанак?
Престани понављати "састанак". Хвала.
Адаме, жао ми је. Требали смо разговарати о томе.
Не знам како поступити. Поразговарајмо.
- Забога, не. - Не, слободно изрази осећања.
Све је дозвољено. Само имајмо на уму да смо тим.
- Мораш ићи. - Шаље ми поруку?
Види ти то.
Ово је потпуно нови свет. Разговараћемо вечерас.
Мама, чекај.
- Шта је? - Окрени се.
- Доноси добре одлуке. - Каже мали изопштеник.
Волим те, душо.
И ја тебе, мама. Више него знаш.
Док сам вани, закључај задња врата.
Не дирај шпорет, не отварај врата и не играј игрице.
Хокинг?
Шта је било? Видиш нешто?
Хокинг, стани!
Хокинг!
Забога, усрао сам се од страха.
Ко је то?
Не бисмо требали бити овде.
Добро смо.
Хокинг!
Полако.
Или падни и вришти.
- Исусе. Ко си ти? - Спусти палицу.
Спусти је. Нећу те повредити, обећавам.
Шта радиш овдј?
Углавном крварим.
Колико ти је година?
- Шта? - Колико ти је година?
Дванаест.
Срање!
- Како си ушао у татину гаражу? - Била је отворена.
Није. То је пилотско одело. Пилот си?
Да. Слушај ме.
Не зови никог. Спусти мобилни. Нећу ти наудити.
То си већ рекао.
Па, не... Дођавола!
Не шкоди поновити.
Пуно је то крви.
Имам додатне залихе у телу. Где ти је мајка?
На састанку.
С ким?
- Молим? - С ким? Како се зове?
- Не знам. Дерек? - Дерек?
Дерек. Да, то је тип с фудбо-брадицом.
- Козја брадица? - Да.
Онда је тако зови.
Није важан.
Сви су они неважни.
Добар пас.
Идем у кућу.
Требају ми неке ситнице.
Пажљиво с тим.
Остани овде.
Ма дај.
Рекао сам ти да останеш у гаражи.
И нека језиви тип сам луња мојом кућом?
Да. - Не би ишло.
Веруј ми, обојица не желимо да сам овде.
Морам зауставити крварење.
Превићу рану, спречити гадну инфекцију,
и отићи својим путем.
Не дирај то.
- Само гледам. - Не дирај моје ствари.
- Ово је светлосни мач? - Не.
Добро.
Не. И дај се окани палице, може?
Већ бих ти наудио да сам хтео.
Јер, ако ћемо искрено, имаш фацу створену за лемање.
- О, мој... - Боже!
- Метак је изашао. Одлично. - Чекај. Метак? Упуцали су те?
Не, заправо нису.
Не, уболи су ме метком. Него шта друго, идиоте?
- Идиот? Тебе су упуцали. - У реду, доста.
То је...
Чудно. Прди кад кашљем.
- Одвратно. - Тотално.
Идем горе по нешто. Буди кул. Можеш ми веровати.
Лако је теби рећи.
Ја ћу морати описати психологу по чему ме све зао човек дирао.
Исусе! Одмах на то? Мрачан си, стари.
Ко си ти уопште?
То је поверљиво.
Зашто си овде?
- Такође поверљиво. - Јеси ли војни пилот?
Кад кажем "поверљиво", шта твој мозак чује? Чоколада?
- Шта ће ти светлосни мач? - Није мач.
Исусе Христе, Адаме. Дај искулирај.
Знам да ти је то страни појам. Никад ниси...
Чекај! Како знаш моје име?
Ти си Адам Рид. Рођен 10. фебруара 2010.
Родитељи, Ели и Луис. Луис је умро пре годину дана.
Не бавиш се спортом због астме.
Необично си низак за 12-годишњака.
Похађаш основну школу "Франклин"
и био си суспендован два-три пута због туче.
Што је иронично јер се не знаш тући.
Хокинг! Куш!
Како знаш име мог пса?
Јер сам му га ја дао.
Куда ћеш?
О, Боже.
У реду.
Ево, спреман? Дубок удах.
Држи.
Три, два, један.
Сви смо победници.
Кад ми је било седам,
залетео сам се у стол у дворишту.
Зарадио сам 12 шавова.
Тачно овде.
Знао си ући у татину гаражу.
Знаш затворити фрижидер.
Знаш како смирити моје дисање.
Имамо исти ожиљак.
И носиш сат мог оца.
Овај сат.
Ти си ја.
Ти бокц...
То је поверљиво. Али, да...
Некад сам био.
Не могу веровати да си ти будући ја.
Брзо си то прихватио. Заправо је помало узнемирујуће.
- Зашто си овде? - Спасилачка мисија.
Погрешно сам слетео. Треба ми 2018-а.
- Морам онамо чим пре. - Кога требаш спасити 2018-е?
Стварно?
Добро. Барем ми реци како си доспео овамо.
Показаћу ти.
Шта је то било?
- Срање. - Шта је било?
Прелазимо на план А, а он укључује тебе.
Времеплови и сва будућа технологија,
кодирани су на ДНК корисника.
Будући да сам повређен, летелица ће ми забранити приступ.
Нећу моћи ући да је поправим.
Али погоди ко може?
Ево је.
Крећемо.
У реду. Седни.
- О, Боже. - Да, седни.
Да видимо ситуацију.
Ситно оштећење штита.
Цури расхладна течност.
Не знам шта је ово, али црвено никад није добро.
Знам да желиш пипнути свако лепо дугме
својим лепљивим, дечјим прстићима, али реактор има квантни код.
Укључиш ли га, могу нас пронаћи.
Ако су овде.
Ко?
Драго ми је да ме не питаш поверљиве информације.
Знам да си из будућности.
И жалим због тога.
Нисам планирао поновно посетити ово.
Исусе. Добро.
Изоловао сам оштећене релеје.
Летелица би требала започети самопоправак.
- Колико ће јој требати? - На 50 % капацитета је.
Надајмо се мање него мојим ранама да зацеле.
Чекај.
- Сећаш ли се овога? - Чега?
Овог. Овде, сада.
- Да си био овде 2022-е? - Капирам твоју логику.
- Ако ми се ово догађа... - Губиш време.
...теби се већ догодило.
Или постоји мултиверзум. Промене стварају нове стварности.
Није мултиверзум!
Богме гледамо превише филмова.
Само желим знати.
У реду.
Превладава мишљење да се повратком у фиксну тачку у прошлости,
моје... наша сећања преиначе и стопе у једно.
- Не док сам овде. - Шта је фиксна тачка?
На квантном нивоу припадаш само једној тачки у времену.
Тамо се не зајебаваш с космосом као ја.
То је твоја фиксна тачка.
Онамо припадаш.
Тиме што си дошао и све ми ово говориш,
можда си променио моју будућност?
Искрено? Твоја је будућност ионако трагична.
Шалим се.
Не шалим се.
Шалим се. Идемо. Хајде. Тако је.
Шта ћемо сада?
Ништа. Мало ћу прилећи да рана зарасте.
Размишљаћу о твојим инвестицијским приликама.
- Попут Бифа из Повратка у... - Јеси ли пролупао?
Иди кући пре него се наша мама врати и не буди чудан.
Хеј. - Да?
Ово је сјајно.
Зар не?
Искључи светло на одласку.
Хеј. Како то да си и даље будан?
- Ноћ је пуна изненађења. - Сад ме плашиш. Шта је било?
Како је прошао састанак који није био састанак? Изаћи ћете опет?
Не. Не знам. Мислим да не.
- Здраво. - Здраво.
- Опет ја. - Видим.
Оставила си шал у ауту.
Јесам. Небеса, хвала.
Ћао, малени.
Ово је мој син Адам. Адаме, ово је Дерек.
Хеј, Адаме.
Ћао. Имаш дивну фудбо-брадицу. Мора да си поносан.
Забога, Адаме.
Никад нисам чуо тај назив.
Хвала још једном.
Видимо се.
Сумњам, али заложићу се за тебе.
У реду. Видимо се на послу.
Да. - Здраво.
Чини се драг.
Шта?
Понекад си стварно сероња.
Знаш?
Хеј, добро јутро.
Зашто ниси на послу?
Данас морам платити имовинско осигурање.
Пише у календару, али не могу наћи признаницу.
С таквим архивирањем?
Шокантно. Све треба архивирати онлајн.
Чим нађем времена, отворићу рачуне.
До тада радимо на татин начин.
Хеј, узми хрпу.
Опрости, али морам размишљати о својим поступцима.
Добро. Морам ићи.
Зврцни ако ме требаш.
Нећу.
Мама је отишла.
Татина најдража песма.
И моја.
Видиш, слажемо се око нечег. Можда једино око тога.
Шта је?
Овај... Мишићав си.
Добро.
Много вежбаш? Јер ја...
Мораш ли рећи све што ти је на памети?
Можда да се који пут суздржиш.
Можда у будућности постоји генска терапија или нанотехнологија...
Не чини то. Немој.
Кад се тачно ово догоди? Прескачу ли сви у будућности вежбе за ноге?
На факсу?
Збарићемо много цура на факсу?
Адаме, путовање кроз време постоји.
Постоји. Није ли то лудо?
Све концептуалне идеје које имаш о универзуму
окренуле су се наглавачке, а тебе занима јеси ли се пошевио.
- Јесам ли? - Исусе Христе.
- Само сам се питао. - Питај се у тишини.
О, Боже! Догодиће се!
- Камо идеш? - У апотеку. Морам зашити рану.
Идеш у тој одећи?
Обуци татину одећу.
Кад се догодила татина несрећа?
Пре годину и по дана.
Још није испразнила ормар.
Није баш добра домаћица.
Хеј.
Ти имаш њу, али она нема никог. Јасно?
Је ли јасно?
Ујутро је дочека сломљено срце и ормар пун његове одеће,
а ти јој сервираш гомилу срања без трунке емпатије.
Ја сам ти, знаш.
Као да не знам.
Знаш, и 30 година после, буде ти мука кад се сетиш какав си био према њој.
Обожавао сам ову јакну.
Тата такође.
Свако се јутро надам да ће ми недостајати мање,
али то се не догоди.
Теби још фали?
Фалио ми је и кад је био жив.
Неће ти одговарати.
О, хоће.
Како је летелица?
Све боље.
Особа коју си дошао спасити је у 2018.
И некако си завршио у 2022. Како? Једноставно си промашио?
Погодили су ме кад сам крао летелицу.
Крварио сам, а летелица се распадала.
Фиксирао сам координате. Нисам их стигао проверити.
- Украо си летелицу? - Кодирана је.
Нисам је украо, трајно је позајмљена.
Постоји разлика. Дај ми лову.
- Немаш пара? - У будућности немамо новац.
Стварно?
Наравно да га имамо. Остани овде.
Шта има, Рид?
Срање.
Види ко нам је ту.
Реј, можемо ли данас узети предах од макљаже?
Много ми се тога догађа.
Хеј, друштво. Уживаш у нашој суспензији?
Сада да.
То је моја слезина.
Сећам се ових малих говнара.
Само се зезамо.
Тихо, Реј. Није реч о теби.
Чак.
Хеј, шта се догађа?
Сабери се. Реј је спреман. Срамотиш се.
Нећете нас прекинути?
Никако. То би било неодговорно.
Смислићете други начин да га намлатите.
Као и увек.
Лајав је. Капирам.
Туча се мора догодити сада.
Дај нам минуту, Реј.
Истегни се да не настрада мишић.
Шта радиш?
Реј Долархајд малтретира те годинама јер си мали, слаб,
и имаш дугачак језик. Али, заправо се не жели тући.
- Не желим ни ја. - Он то не зна!
И зато ћеш отићи тамо, подићи руке
и погледати Реја право у очи.
Осмехом ћеш му поручити
да цели живот чекаш овај тренутак.
Да једва чекаш видети како му душа напушта тело.
Онда ћеш пасти на колена
и одаламити га по звончићима.
По чему?
Хоћемо ли му разбити њушку или чаврљати цели дан? Идемо!
Разбићу ти њушку, шупч...
Не, нисмо се тако договорили.
О, да!
- Браво, мајсторе. - Плачеш, Рид?
О, не, Чак, расплакали смо га.
Као да је хтео изгубити.
Бежи, Рид!
- Који ђаво? - Не смем ово радити.
Знаш ли да сваки силеџија има силеџију?
Твој не ради свој посао, па ћу ја преузети.
О чему говориш?
Добар си борац. Волиш тучу и велики си.
Нападнеш ли опет Адама, сазнаћу и наћи ћу те, Реј.
А онда те не чека дечија кавга.
Извући ћу кости из твог тела. Наоштрићу их.
- И њима ћу избости Чакија. - Шта сам учинио?
Завежи или ћеш појести Рејева стопала.
Разумеш ли шта говорим? Кости, стопала у Чакијевим устима?
Одлично. Ти то пишаш? Добар млаз.
Иди кући и доведи се у ред.
Буди промена коју желиш видети.
Боже, мрзео сам те шупке.
Ма дај.
Хеј, Адаме.
Не дирај моје ствари и отвори врата.
Спусти дрона. Убиће нас обојицу.
Изгубио си једну борбу. Ниси ли се већ навикао на то?
Могао си помоћи. Само си стајао.
Христе, баш си осетљив.
Хеј, морао си изгубити ту борбу.
Морао си. Веруј ми.
Не би постао ја да ниси покупио батине
безброј пута.
Жао ми је ако сам претерао.
Погрешио сам.
Ко је ово?
Ко?
Врати то.
Врати то одмах.
Чим ми кажеш ко је она.
Моја супруга, Лора.
Имамо супругу?
Не, више немамо супругу.
Хеј. - Здраво.
- Ћао. Како си? - Хеј, Пол.
- Дуго те није било. - Да, како си?
Дете напокон спава?
И не баш.
Па, недостајаће ти ови дани кад прођу.
То ми је тешко веровати.
Веруј. Бебе су чиста љубав.
Претворе се у тинејџере, убице среће.
Хвала ти.
Имам се чему веселити.
Опрости. Напоран дан.
Година. Неколико година.
Малом је и даље тешко?
Мрзи ме.
Није он крив. Тако се носи са болом.
У реду је. Бићемо добро. Добро је.
У чему грешим?
Нисте ви криви.
Опростите.
- Извињавам се. - Уплашили сте ме.
- Прислушкивао сам. Опростите. - Да.
Имате право. Тинејџери су грозни.
Живите с мрежицом за писоар која урла на вас.
Мајкама је најтеже.
Да.
Али открићу вам нешто.
Дечаци се увек врате по маме.
То је лепо.
Као да говорите из искуства.
И говорим.
- Имате добру маму? - Да.
Најбољу.
Одлично.
Надам се да је тако.
И даље истражујем интернате у Фалуџи па...
Одлично.
Шалим се. Он је драго дете.
Луда сам за њим.
Отац је погинуо у саобраћајној несрећи претпрошле године.
Да. Тешко је то.
Да. Немате појма.
Донекле имам.
Жао ми је.
Баксуз.
- Хвала. - Хвала вама.
Не тугујете ли и ви?
Да. - Да.
Тугујем. Наравно.
Реците му.
Требате му рећи.
Не треба то знати.
Мислите да му помажете,
али кад глумите да сте добро,
он вам верује.
Можда би помогло да зна да нисте.
У реду је ако нисте.
Мој је супруг имао такву јакну.
Ово је класика.
Да.
Уживао сам у разговору.
Видимо се.
И, хеј,
он вас не мрзи.
Воли вас
највише на свету.
Хеј!
Усидрени смо.
Потражи његову летелицу. Пронађимо га и идемо одавде.
Нађите га.
- Вратио си се по супругу Лору? - Нећемо о томе.
И моја је супруга.
- Знаш шта? Позабавимо се тиме. - Хвала.
Знамо се од академије.
Ушла је с 20 минута закашњења у погрешну учионицу,
у погрешној згради.
Понудио сам јој да је отпратим.
Нисмо ни напустили зграду, а већ сам био њен.
Пре неколико година, скок је пошао по злу.
Рекли су да јој се летелица распала на повратку, али била је најбоља.
Могла је то извести у сну.
Није имало смисла.
Покушаваш отићи у 2018-у, јер је она отишла онамо?
Да.
- Шта је радила тамо? - Не знам.
Променили су записе.
Неко нешто крије.
Можда Сориан стоји иза тога.
"Сориана"? Маја Сориан, татина партнерка?
Увек је била драга према мени.
Да, веруј ми. Није нам пријатељица.
Не.
Обогатила се на татиној технологији.
Поткупила је праве људе.
И одједном је добила потпуну контролу над највреднијим ресурсом на свету,
временом.
Чекај мало.
Желиш рећи да је тата измислио путовање кроз време?
Да. Не намерно.
Магнетски акцелератор честица.
- Сећаш се? - Назвао га је Пројект Адам.
Или, ако мене питаш, његово најдраже дете.
Шта се догодило с Лором?
Твоја френдица Маја дала ју је убити.
Молим? - Да.
Зато се морам вратити у 2018.
Скриваћу се у гаражи док чекам.
Видаћу ране, док не добијем зелено светло
и онда одох.
Али, повратак у прошлост да је спасиш, разговор са мном,
све што сада чиниш да спасиш једну особу...
Мењаш будућност. То је сигурно против правила.
Предомислићеш се кад је упознаш.
И кад је изгубиш.
Шта је?
Узми торбу. Припреми се за бег.
Зашто? Шта се догађа?
Онуда.
Припреми се.
Покрет!
Остани иза мене.
Не чини то, Рид!
Пази ову фору.
- То је светлосни мач. - Тишина.
Морамо ићи. Хајде.
Здраво, Адаме.
Рид, не мичи се!
Кристосе. Сваког пуштају у ову временску линију.
Ко је то?
То је Кристос. Заједно смо похађали академију.
Пристојан пилот и грозна особа.
Сорианичин шеф осигурања.
Изгледа болно. Моје дело?
Надам се да те смем убити.
Ако ћемо право, ти си упуцао мене.
С друге стране, сад ти бар фаца наликује души.
- Патиш од логореје. - О, знам.
- Споменули су ми. - Доста.
Адаме, молим те, идемо кући пре него ово оде предалеко.
Не! Не бих.
Дакле, рескираш свој млади живот
због параноидне заблуде да сам некако убила Лору.
Волела сам Лору.
Обоје сте моја породица.
Никад јој не бих наудила. Мрзим што је дошло до овога.
Оружје.
Кристосе, молим те, отпрати Адама у 2050-у.
- Ти си на реду. - Да. У реду, баци маг-кyл.
Ово? - Да.
- Да. У реду. - Добро.
Идемо ниско или високо?
Стани! Пусти га!
Дођи.
Покрет!
- Шта се догађа? - Умирање изван фиксне тачке је незгодно.
- Шта радиш овдје? - Спашавам те, душо. Иза!
Не могу...
Не могу веровати да си овде.
Хеј. - Здраво.
То је било сјајно.
- Морамо ићи. - Да. Идемо. Хајде!
Идемо.
Знала сам да ћеш доћи, само не када.
Наравно.
Гледајте пут.
Рекли су да се летелица распала.
Глупост. Најбоља сам у програму.
О, да.
Лора, ово сам ја.
Ћао.
Паралелни контакт, душо?
Увек си говорила да би волела да си ме упознала раније. Ево ме.
Да.
А да мало успоримо? Нико нас не прогања.
Не гледај иза, већ горе.
Макни се с пута. Превише смо изложени.
Душо, добићемо друштво.
Нагази!
Заустави ауто.
Шта? - Шта?
Стани!
Добро, назад. Хајде! Рикверц!
Рикверц!
Хајде!
Одлазе.
Не одлазе. Прегрупишу се.
- Морамо се макнути с овог пута. - Ког пута?
Не разумем. Како си нас пронашла?
Не мислиш да бих ти чак и у прошлости чувала леђа?
Зашто си се уопђте вратила у прошлост?
Анализирала сам податке и пронашла нешто чудно у записима.
Времеплов који се вратио из 2018-е.
Зашто је то чудно?
Јер нико никад није одлетео у 2018-у.
Како се вратио, ако није отишао?
Осим ако неко није променио временску линију
и тако утицао на будућност коју је времеплов напустио.
Као да сам заменио мозак за те мишиће.
Усрана трампа.
- Слатки клинац. - Диван је.
Дође ти да га држиш под водом док не престане дисати.
Мрзим се.
Како се ово догодило?
Тај времеплов који се вратио? Сорианичин је.
С разлогом се вратила у новембар 2018-е.
Шта се догодило тада?
Рећи ћу вам.
Ово.
Магнетски акцелератор честица твог оца,
"Пројект Адам", почео је с радом.
Први корак према путовању кроз време.
Сориан се очито вратила у 2018-у.
и дала млађој верзији себе информације.
Зашто?
Да помоћу берзанских савета згрне велико богатство,
реши се политичких препрека и преузме контролу над програмом.
То је већ имала.
Је ли заиста?
Не.
Не, није.
Није.
Овај свет, наш свет,
Сориан је већ све изменила.
А ваша фиксна тачка у 2050-ој? Је ли тамо лоше?
- Гледали смо Терминатора? - Очигледно.
То је 2050. у најбољем случају.
Соиран ме очито опазила и подметнула бомбу у мој времеплов.
Поједи нешто.
Искочила сам, али није било важно,
без времеплова, остала сам насукана.
Морала сам следити протокол,
наставити живети овде, избегавати контакте, минимизовати трагове
и надати се да си довољно луд да ме нађеш.
Сама. Цело то време.
Четири године.
Такав је наш посао.
- Да, али, душо... - Не...
У реду је. Навикла сам се да будем сама.
Више ниси.
Хеј.
Нашао сам те.
Нашао си ме.
- Одох у шетњу. - Збогом.
Забавите се, децо.
Хеј. - Ћао.
- Шта је? - Упуцали су ме.
- Упуцали су те? - Пушком, да.
Рид? - Да?
- Стисни зубе. - Хоћу.
Да, шефице.
- Знаш шта мораш учинити. - Не. Вратио сам се по тебе.
Знам.
Али не можемо живети овде. Не овако.
Мораш се вратити у 2018-у и исправити све.
- Мораш овоме стати на крај. - Како то мислиш?
Спречи изум путовања кроз време и спаси будућност.
Добро, пођи са мном и...
Летелица је везана за твој ДНК. Не допушта сапутнике.
- Паметна си. Реши то. - Адаме!
Упознамо се у склопу програма. Схваташ ли? Нећемо...
Ако спречим путовање кроз време, што је упитно,
јер ме Сориан лови,
нећемо се упознати.
Нећемо се спетљати.
Нећемо, Лора.
Али јесмо.
Сваки тренутак који смо поделили увек ће постојати.
Чак и ако исправимо временску линију,
у нама ће постојати одјек ове.
И наћи ћемо једно друго.
Стварно верујем у то.
Шта ако се то не догоди? Шта ако грешиш? А вероватно грешиш.
Кад сам ја грешила?
Хеј. Не могу опет пролазити кроз ово.
Не могу, молим те. Не могу те изгубити. Не чини то.
Шта је то?
Нашли су нас.
Дођавола!
Иза кривине је земљани пут. Купићу ти времена.
- Не. Нећу отићи. - Мораш.
О чему говориш? Они ће те убити.
Не, годинама припремам одбрану. Неће знати шта их је снашло.
- Ухвате ли тебе, готово је. - Зато...
Адаме! Престани! Молим те.
Знам да си дошао због мене.
Сад мораш отићи због мене.
Молим те.
Можемо то поправити.
Хеј, волим те.
Зато знам да ћеш ме опет наћи.
Иди.
Иди!
Дођавола!
Хајде.
Бум.
Летелица ме не очитава због повреде. Требаће ми твој ДНК.
Кад узлетимо, искључиће се био-закључавање и могу преузети.
Морамо се пожурити или ће нас уловити пре скока.
Шта? Не идем с тобом.
Богме идеш. Хајде, морамо ићи.
Кристосе!
Лепо те видети, пријатељу.
Лора, јеси ли то ти?
Ниси ваљда још љута јер сам ти разнео летелицу?
Искрено, да, и даље сам прилично љута.
Стани и саслушај ме. Ово је моја фиксна тачка.
Имао си моје детињство.
Проживео авантуре, пилотирао,
а ја сам шмокљан с пумпицом који добија батине.
Желим остатак.
Остатак? - Да.
Ево ти га.
Татина те смрт тотално сјебе. Постанеш депресиван и љут.
У школи си попут авети без пријатеља.
Факултет је твој врхунац, док не изгубиш стипендију
због такве невероватне глупости
да је не могу ни изговорити.
Завршиш у ратном ваздухопловству. Добар си пилот.
Изуме путовање кроз време и цели свет оде дођавола,
а једину жену коју си...
Изгубиш једину жену коју си икад волео. Разумеш ли ме?
Изгубиш је.
Одузму ти је.
То не може бити све.
И није, мали. А захваљујући Сориани, и остатак је грозан.
Поправићемо то.
- Уништићеш путовање кроз време? - Да.
Како? Који ти је план?
Нећу објашњавати план шмокљану с пумпицом...
- Немаш план. - Немам план. То је тачно.
Али можда га неко други има.
Тата.
Наћи ћеш тату.
Не.
Ми ћемо наћи тату.
Дакле, идеш ли са мном или...
Реци супругу да довуче дупе овамо.
Тренутно је заузет,
али рећи ћу му да си навратио.
Здраво, Лора.
Требала си остати мртва.
Где ти је супруг?
У реду.
Ево га. Дај ми руку.
Тако је.
Леп, здрав ДНК.
У реду, удобно ћемо се сместити,
чврсто зграбити рукохват
и покушати избећи несвестицу због Г-ова.
Шта су... Господе!
- Шта се догађа? - То.
Шта радиш?
Имам те.
Држи се.
Рекох ти да се држиш.
Не гледај ме прекорно.
Куда идеш?
Срање!
Држи се. Одувек желим ово пробати.
Угасио си авион?
Јесам.
О, мој Боже!
Где су, дођавола?
Морају бити у близини.
Адаме, провери очитања ИОН-а.
Реактор је оштећен.
Преостао ти је један скок.
Ако се не вратиш сада,
никада нећеш.
Шта кажеш, мали? Ти одлучујеш.
Ако не успемо, не враћамо се.
- Нагази до даске. - О, да!
Имам те.
АКТИВАЦИЈА ТОПА
Хајде!
- Адаме! - Све је под контролом.
Хајде, Рид.
- Адаме! - Све је под контролом!
Адаме!
Хајде!
Немојмо...
Умрети!
Ни не би требало бити лако.
Слушајте,
уместо да кукате,
допустите себи недостатке и прихватите се посла.
Не можете постати добри у нечему ако нисте спремни бити... у томе.
- Професоре Рид. - Софи.
Требаће два семестра само да почнемо.
Забога, барем толико.
И свеједно ћемо пасти, јер ово је сулудо.
Софи, можеш ти то.
Слушајте, то је лепота физике.
Лепота живота.
То је стварно он.
Да.
Тако је...
Да.
Жив. Дођи овамо. Хеј.
Пусти мене да говорим.
Упозорићемо га. Не мора умрети.
Нећемо. Јасно?
Само оно што је нужно. Све остало...
Не смемо.
Да те чујем: "Нећу му рећи". Хајде.
- Реци. - Нећу му рећи.
Физика је као пуж. Она је пуж.
Радимо на проблемима које ће решити наша деца.
Можда вам се ту и тамо омакне покоје решење.
Тек сам сад схватио вашу мајицу. Духовито.
Умрећете пре него завршите животно дело.
Ваша ће беживотна љуштура трунути у земљи,
док ће генерације након вас
завршавати рад који сте започели.
Да цитирам Римљане:
"Уживајте. Крај је ближе него што мислите".
Гај Ломбардо.
Молим?
Гај Ломбардо.
"Крај је ближе него што мислите", не кажу Римљани.
Већ певач Гај Ломбардо и његови "Royal Canadians".
И јесте он.
Цитат из његовог класика из 1949. "Enjoy yourself".
Давно пре тога,
Римљани су га урезали на сунчане сатове.
Обојица имамо право.
Занимљиво да то знате.
Опростите, познајем ли вас?
Само присуствујем часу.
Има ли још питања?
У реду, литература је на мојој страници. Видимо се у уторак.
Адаме?
Тата.
Адаме?
Је ли ово путовање кроз време?
Вратио се из 2050-е и покупио тебе.
Да.
- Колико ти је година? - Дванаест.
- Треба ти 12-годишња верзија себе? - Не.
- Да управљам летелицом. - Постоји летелица?
Да, моја. Није био део изворног плана.
У 2022-ој завршио је забуном.
Управљао си њоме?
Да.
- Јеси ли заиста? - То је моја јакна? Преуска ти је.
- Тако је. - Добра је.
Кондом с дугмадима.
- Одлично се забављам. - Кондом.
Зашто је 2022-а била грешка?
- Нисам требао бити тамо. - Ни овде.
- Зезаш! - Упуцали су га. Украо је летелицу.
- Не говори му то. - Украо си је?
- Непотребна информација. - Престаните, обојица.
Схваташ ли колико је ово погрешно?
Смеш бити само у својој временској линији.
Зашто мислиш да смо овде? Јер нам недостају загрљаји?
- Морам разговарати с тобом. - Није ме брига.
- Наравно. - Не љутите се.
Пресрећан сам што вас видим и кажем вам ово из љубави,
али морате се вратити одакле сте дошли.
Све што говорите и радите може створити дивергенцију.
Зачепи на секунду.
- Нећу. - Послушај ме.
Престани блебетати о физици.
Тата!
Јеси ли добро?
Дођавола.
Ако ћемо поштено, замолио сам га да ћути и слуша.
- Није то учинио, па... - У реду је. Добро сам.
Ето ти га на. Не ударамо чланове породице.
Штљ је то било?
- Казна. - Христе!
Зашто си такав сероња? Мислио сам да ме волиш.
- И волим. - То више није важно.
Шалиш се? Наравно да је важно.
- Тата. - Наравно да јесте.
Немате заштитне мере и протоколе?
- Маја и ја... - Тата.
- ...желимо етички одбор... - Тата!
...и строг надзор.
То више није важно.
Већ се догодило?
Неко је променио прошлост?
Ко? - Сориан.
Маја? - Маја.
Не би то учинила. Зна последице.
- Већ годинама финансира мој рад. - Пројект Адам.
Да, моја је теорија да довољно снажан импулс
може отворити стабилне црвоточине.
И потврдили смо то.
Али само сам се играо мишљу
да се њима може путовати кроз време.
То је чиста теорија.
Да. - Још увек.
Овој теорији се пиша. Идемо.
Ти бокца! Ја сам отац путовања кроз време?
Добар ударац, тата.
Мислим да сам сломио руку.
Жао ми је. Ја сам крив.
Мој его. Моја охолост.
Потреба да будем најбољи и најпаметнији.
И види сад.
- Одвратна карактерна мана. - Ниси знао.
- Требао сам знати. - Да.
Човечанство нема право задирати у механизме свемира.
Постоје силе веће од науке.
Тако је. Зато ћемо духа вратити у боцу.
Спречићемо изум путовања кроз време.
Оно што је учињено, колико год грозно било,
не сме се и не може поништити ни под којим околностима.
Чак и ми овим разговором изобличујемо судбину и време.
Сориан је то већ учинила. И отад свет држи за муда.
И у то си сигуран?
Имаш ли научни доказ да је то учинила?
Немаш, јер не можеш знати. Али рећи ћу ти ово.
Твој долазак отвара могућност за катастрофалан преустрој,
а то је мерљиво.
- Престани. - Шта?
- Бити научник. - Али ја јесам...
Буди отац.
Увек те више занимао свемир него властити син.
- Није истина. - Јесте.
Схватићеш то кад будеш старији.
Знаш шта? То...
Прошла баба с колачима. Прекасно је за мене. Добро сам.
Али он те треба.
А шта ти требаш?
Треба ми лагана шетња.
Не могу бити овде, Адаме. Морам ићи.
- Молим те, немој. - Морам.
- Молим те. - Ово је веће од свих нас.
Преопасно је то што тражи од мене. Не могу.
Добро. Видећемо се опет.
Чекај.
Да?
- Морам ти нешто рећи. - Не.
Већ си ми рекао превише.
Не смем знати будућност.
Жао ми је.
Морам кући. Ти и мама ме чекате.
Да, сенаторе.
Стабилност црвоточина више није само хипотетска.
Наш је рад једноставно испред свог времена и постојећих закона.
Можете подржати мој програм и бити део будућности
или останите заробљени у прошлости.
Спусти слушалицу.
Шта радиш овде?
Рекла си да се више нећемо видети.
Јесам ли?
Кад тачно? Подсети ме.
Последњи пут кад си банула. Пре два месеца.
За мене су прошле 32 године.
Опрости што се не сећам појединости.
Углавном, времена су се променила.
Не смеш бити овде.
Знаш да можеш проузрочити катастрофалне промене временске линије.
Баш сам била штреберка.
- Престани говорити. - Учинила сам све што си тражила.
Куповина дионица, рачуни у иностранству, све. Неморално је.
- И противзаконито. - Ово није шала.
Опасно је.
Натерала си ме да одаберем компаније чији је учинак на околину
потенцијално разоран.
Можемо се сложити да околини није било спаса и пре нас.
Успут, Маја, све си то учинила
јер се негде испод тог јефтиног одела и блесавог коњског репа кријем ја.
Одлазим.
Куда идеш?
Виђаш се с неким?
Не. Превише си заузета.
И увек ћеш бити.
Ова је фирма све што имаш.
Она је твој лични живот.
Твоја породица.
Али ово је наша оставштина.
Да смо допустили влади да нам је одузме,
све што смо жртвовали,
сва та усамљеност,
била би узалудна.
И успела сам.
Исправила сам будућност у којој смо били заборављени.
Зашто си се онда вратила?
Вратила сам се
јер не можемо контролисати оно што не постоји.
А твој пријатељ Адам Рид ускоро ће те издати.
Адам? Он је само дете.
Е, па, то нам дете
задаје велике главобоље кад одрасте.
Веруј ми, требаће ти ово.
Шта је?
Знам да мислиш да си паметнији јер си старији.
Одлази, Адаме.
Знам зашто га толико мрзиш.
Стварно?
Молим те, реци. Седим као на иглама.
Ти бокца. Питам се зашто. Зато што је нарцисоидан
или зато што је одсутан и воли посао више него сина...
Зато што је умро.
Мрзиш га...
јер је умро.
Натерао си себе да га мрзиш,
да ти не би недостајао.
И сећам се неких ствари које си ти потиснуо.
А, да?
На пример?
Играли смо се додавања готово свако вече.
Додавања.
Вратио би се с посла,
био би страшно уморан, а ја бих бацао лоптицу о мрежу.
Сећаш се мреже, зар не?
Сећам се мреже.
Купио ју је да се не мора играти са мном.
Јок.
Зато што је једна стајала у излогу Алтман'са.
Сваки пут кад бисмо пролазили поред те трговине
преклињао сам га да ми је купи.
И то је учинио.
Кад би ме видео да се играм у врту, без обзира на умор,
узео би рукавицу и играо се додавања са мном.
Ти, ми, свашта смо проживели.
И не знамо се носити с тим.
Почињем увиђати образац.
Окрутан сам према мами
и мислим...
Лакше је бити љут него тужан.
И очито ћу кад одрастем
заборавити да постоји разлика.
Зашто си тако паметан?
А ти тако глуп?
Добар покушај, сероњо.
Адаме, нахрани Хокинга пре одласка у школу.
Још си овде и куваш. Шта припремаш? Ћао.
Знам да волиш денверски омлет.
То није денверски омлет. То је вапај за помоћ.
Јаја су загорела, а сланина је чудновато сирова.
Не. Шта...
Зашто си још увек овде уместо на послу?
Данас сам пожелео остати код куће с вама.
Ма немој ми рећи. Свиђа ми се овај тип.
И ти се свиђаш њему.
Шта се догађа, душо?
Делује ли ти он тужно?
Не.
Чудна је биљка, попут оца.
А ја скупљам чудне биљке.
Можда нисам требао направити ту игрицу.
Требао би се играти с другом децом.
Како ће наћи своје место под сунцем?
"Своје место под сунцема"? Дете је. Ми смо његов дом.
Ти си његов дом.
Добро, шта год да се догађа, могу ти рећи истину
или нешто да се осећаш боље. Радије бих одмах прешла на истину.
- Радије бих се осећао боље. - Знам.
Шалим се. Рецимо. Добро, реци ми.
Кад си с нама,
присутан си потпуно.
Фантастично је.
А кад ниси, као да...
Је ли мало усамљен?
Да, вероватно.
Јеси ли зато сероња? Не.
Морам се потрудити више.
Пријатељу, имам добре вести за тебе.
Не треба му савршенство. Требаш му само ти.
Твоје је куварско умеће готово погубно,
али изузев тога, прилично си супер.
Ели.
Знаш да те волим.
Да, знам. Јако ме лако волети.
Да.
Морам на посао.
У реду.
И, хеј, имаш времена.
"Крај је ближе него што мислиш".
Мислиш да ћемо успети?
Можда да, можда не. Видећемо.
Свеједно ћемо покушати. Уништити путовање кроз време. Како?
Ово је највећи електромагнетски акцелератор на свету.
Сад је 2018-а, и ЕМ технологија још није стабилна.
Ево шта ћемо учинити. Разнећемо ову кучку.
- Разнети? - Да.
Како сам поживео овако дуго? Грозна идеја.
Кад је лоша идеја једина идеја, постаје сјајна идеја.
Ко је то рекао?
Ти. За девет година, пре хапшења.
- Шта? - Фокусирај се.
Морамо онеспособити осигурање. Ове играчка које волиш?
Да.
Штребер ће доћи на своје.
Чујеш ли ме?
Примљено, Црвени вођо.
Овде Флашица кашица, у реду, пријем.
Разговарајмо као нормални људи.
Примљено,
Црвени вођо.
Нешто није у реду.
Нема никога.
Значи да су они овде.
- Сориан је упозорила себе да долазимо. - Сигуран си?
Прилично сигуран.
Не мичи се. На колена.
Опрости. Шта?
Враћамо те у 2050-у, Рид.
Не чујем те кроз кацигу. Пригушује ти глас. Тешко те чути.
Да се разумемо, униформе су фантастичне.
Тако застрашујуће, а опет, тако крхке.
На колена. Нећу ти понављати.
Да, то си добро рекао.
Адаме, шта радиш? Развалиће ме.
Не брини се. Не жели се тући.
Желе се тући. Стварно то желе.
Погледај га у очи и осмехни се.
Осмехом му поручи да то желиш.
Да цели живот чекаш овај тренутак.
И онда га одалами по звончићима.
- Адаме! - Примљено.
То!
Адаме, побринућеш се за ауте, зар не?
Да, средовечни Адаме.
Збогом.
Адаме!
Какво узбуђење!
- Тата? - Тата?
- Опрости. Добро си? - Овако близу!
- Фантастично. - Овако!
- Где је мали Адам? - Добро је!
- Хеј! То је ауто твоје мајке. - Хеј?
Ауто?
Шта радиш овдј?
Кад вас нисам нашао у мотелу,
знао сам да ћете бити овде.
Не трудите се бити неупадљиви. Очито.
Који је ово ђаво?
Знаш шта? Смисли план и биће по твом. Може?
О, Боже. Хвала Богу. Постоји план.
Забринуо сам се. Мислио сам да ово смишљаш у ходу.
Улазим. Надгледај подручје.
- Не желим пратњу. - Био сам груб.
Јасно, шефе.
Груб? Замало си ме покосио Субаруом.
Спасио сам те Субаруом, сине.
Шта тата ради?
- Критикује ме. Шокантно. - У реду, ја...
Покушаваш упасти у строго чувани објект уз помоћ шестака.
Не критикујем, коментаришем.
Можеш ли стати? Стани. Куда идеш, дођавола?
Уништити твој акцелератор. Уживаћу.
Знаш ли да си прекршио сва правила?
Прешао си све замисливе моралне границе као да не постоје.
Да? Зашто си онда овде, тата?
Јер нећеш успети без мене.
Неки људи сањају о будућности.
Овде у Сориан Технологији, ми је стварамо.
Уништиш ли акцелератор, Сориан ће га изградити.
Шта ћемо онда?
Треба ти БПАСП.
Алгоритам за стабилизацију плазме. Њиме стабилизујемо црвоточине.
Математичка једначина која омогућује путовање кроз време.
Како уништити математику?
Нисам га никад записао ни показао икоме.
Записана је у овој старој тинтари
и у поднивоуи, на тврдом неуроморфном процесору.
Говориш о свом пенису?
Можеш ли се уозбиљити?
Да. Не. Да.
То је тврди диск.
- Баш си детињаст. - Опрости.
Кристалан диск врти алгоритам у затвореној петљи.
То је живчано средиште акцелератора.
У реду, уништимо ли тврди диск, нема путовања кроз време.
У теорији, путовање...
Забога, убијаш ме својим теоријама.
- Требало би упалити. - Одлично, идемо.
- Добро. - Добро.
- Овде радиш. - Да.
Требало ти је само 44 године да ме доведеш.
Поштено.
Богме ћу задржати ово.
- Значи, то је то? - То је то.
Морам ти одати признање, тата. Био си вредан.
Овде је смештен тврди диск.
- Ако га макнемо? - Две су могућности.
Или ће акцелератор остати у неактивној петљи.
И без алгоритма нико га неће моћи репрограмирати.
Или?
Или ће доћи до катаклизмичке експлозије
која ће уништити све у кругу од 160 километара.
Надајмо се овом првом.
Приступ неуроморфном тврдом диску.
Куд пукло.
Луис.
Маја?
Дуго се нисмо видели.
Ово ће бити тотално уврнуто.
Стварно си нам то хтео украсти? Уништити све што смо стварали?
Наш би рад требао имати морална начела.
- Хтели смо променити свет. - Свет?
Променила си се само ти. Јеси ли полудела?
Све ове године финансирам твој рад.
Нисам зликовац. Потрошила сам милионе...
Стотине милиона мог новца,
богатства, да удовољим свакој твојој мушици.
Али ово...
Ово је моје и искористићу га како пожелим.
Дакле,
Адаме,
дај ми диск.
Не.
Једноставно, не.
Очекивала сам тај одговор.
Дођи.
Дај ми пиштољ.
Маја, Исусе Христе.
Шта радиш? Јеси ли луда?
То је чињеница.
Адаме, послушај је.
У реду је. Све је у реду.
Јер ће ми Адам дати диск. Одмах.
Зар не, Адаме?
- Адаме? - Адаме?
Хеј, прекрасни идиоте,
упуцам ли њега, умиреш и ти.
Адаме?
Размишљам.
- Шта? Како то мислиш? - Да, компликовано је.
- Нема недоумице! - То је важна одлука.
- Није. - Морам размислити!
Испалићу на живце!
- Дај јој диск! - Дај јој диск!
- Учини то! - Дај јој га!
Електромагнетска заштита пробијена.
Покрећем хитне протоколе.
Дођи.
- Тата! - Адаме!
- Пусти ме! - Адаме, држи се!
- Пусти ме! - Донеси ми тај диск!
Приступ одбијен.
Пусти ме! Тата!
Овуда!
ПРЕМОШЋАВАЊЕ
То.
- Узми диск! - Диск!
Слетање суперјунака.
Је ли те икад излемао 12-годишњи шмокљан с пумпицом?
- Дођи по батине, Гузоњо. - Не.
Не!
Докрајчи га!
Дај!
Кристосе!
Језгро пробијено. Стабилност реактора угрожена.
Започните евакуацију.
Затварање за два минута.
Друже, време је да кренемо.
Не могу га искључити!
Станите!
Желим свој диск.
Не можеш га добити.
Упуцај га одмах.
Иза мене, обојица.
Тата, те пушке испаљују панцирна зрна.
Пробушиће нас као швајцарски сир.
- Хвала на информацији. - Нема на чему.
- Раштркајте се. - Добра идеја.
Маја, ти ниси убица.
Барем не још.
Слушај ме.
Сав твој труд,
пашће у воду не повучеш ли окидач.
У реду, хајде.
Минут и тридесет секунди до затварања.
Можеш ти то.
Учини то!
Маја, ово ниси ти.
Опрости, Луисе, али сам си ово тражио.
Можда.
Мислиш да блефирам?
Питај сина каква сам.
Двапут сам му убила супругу да очувам интегритет програма.
Немој мислити да те нећу упуцати.
Дај ми га!
Не.
Један минут до затварања.
Никад ниси схватио ширу слику.
А ти, научну подлогу.
Како си знао да ће упалити?
Панцирна зрна садрже магнетно челично језгро.
Некад се исплати бити штребер.
Протокол изолације започет.
Преостало је десет секунди.
- Време је за бег. - Да.
Девет.
Осам.
Пази!
Седам.
Шест.
Пет. Четири.
Три.
О, срање!
Један.
Довести клинца на посао био је пун погодак.
Да.
Штагледаш?
Још си овде.
Очекивао сам да ћете се обојица вратити у своје фиксне тачке.
Треба времена да се исправи 30 година преправљеног времена.
Немамо дуго.
Осећам да се нешто догађа.
И ја.
Је ли паметно да будемо овде?
У реду је. Мама те четвртком води у Научни клуб.
Слушај, тата.
Морамо ти нешто рећи.
Већ знам.
Знао сам чим сам те видео.
Жао ми је, момци.
Жао ми је што нећу бити уз тебе док одрасташ
и много сам размишљао,
али не смете ми рећи како ће се догодити.
Вратили сте
јер нико нема право мењати будућност, па ни ми.
- То је твоја будућност. - Не.
Ви сте.
Обојица.
И прави сам срећник
што сам је могао видети.
Нисам био уз тебе.
И жао ми је.
Али видео сам твоје рођење. Сведочио првом удаху.
И након тога, све се променило.
Ти си мој син, Адаме, и волим те.
Моје си дете и волим те.
Добро. Не мораш све то...
Волео сам те од првог тренутка и то се никад неће променити.
- Адаме, ти си мој син. - Тата? Не морамо све...
- Невероватан си. - У реду.
- Волим те. - Схватам, тата.
Мислим да не.
- Поносим се тобом. - Добро.
Волим те, сине.
Знај то у свом срцу. Дођи.
Ви сте моји дечаци и увек ћете то бити.
Одсад па до вечности.
Волим те, тата.
Волим те, друже.
Не носи то више са собом.
Требам те, тата.
Тешко је без тебе.
Знам.
Бићеш добро.
- И боље од тога. - Не можеш то знати.
Мора да се шалиш. Па погледај овог типа.
Ваљда нешто можемо учинити.
Имам идеју.
Стварно ћеш то учинити?
У реду.
Учини ми услугу.
Не знам хоћемо ли се сећати овог,
али можда стварно остаје одјек као што је Лора рекла.
Али за сваки случај,
загрли маму у моје име.
Можеш ли?
И не онако јадно постранце.
Желим загрљај који ломи ребра. Договорено?
Да.
Бога ти.
Шта је?
Већ 30 година покушавам побећи од ове верзије себе.
Признаћу ти нешто, мали.
Мрско ми је то рећи, али ти си најбољи део мене.
- Хоћемо ли му разбити њушку или... - Заиграјмо!
Хеј.
Не касниш на посао?
Морам платити имовинско осигурање.
Пише у календару, али не могу наћи признаницу.
С таквим архивирањем? Шокантно.
Шокантно.
Треба бити онлајн.
Овако је то радио твој тата. Узми хрпу.
Каснићу у школу.
Забога. Имаш право. Желим ти одличан дан, душо.
Адаме.
Да?
Проверавам да није провалник.
Можда јесте.
Долази овамо!
Волим те, душо.
И ја тебе.
Као што сам рекао,
циљ је израчунати варијабилност гравитационе силе
која потпуно зависи од тога крећете ли се
према Земљи или се од ње удаљавате.
Дефинишимо гравитациону силу на објекту на Земљи
помоћу Њутновог закона гравитације.
F је једнак великом G, а G је гравитациона константа.
Замисли овог типа.
Говори већ 15 минута. Успео је све успавати.
Ти си будан.
Не.
Знам спавати отворених очију. Види.
Ти то озбиљно?
- Кул, зар не? - Да, супер кул.
Ја сам Адам. Адам Рид.
Лора Шејн.
- Драго ми је. - Такође.
- Престаћу говорити. - Добро.
Где налазе те гостујуће предаваче?
Зар не?
Генетски су створени да нас смарају до смрти.
Сигурно си гостујући предавач.
- Јесам. Да. - Срање.
Које подручје?
Рачунарска лингвистика.
Нема шансе! - Да.
Не знам шта је то.
- Какве везе има с летењем? - Никакве.
Да.
На погрешном си месту.
- То је субјективно. Ово је Шифер 309. - Дословно. Фарел 309.
-Не. - Да.
Не. - Да.
У реду.
- Знао сам. - Добро. У реду.
- Добро. - Ето. Да.
Погрешила сам и зграду.
И кампус, ако ћемо поштено.
Изгубљена сам.
Више ниси. Нашао сам те.
Могу те отпратити до Шефера.
Сигуран си? Не желим ти ометати сан.
Ја...
Имам времена.
А ионако...
У реду.
Превод титла: Нина Краљ Јагер Прилагодио на српски: nesko77
Preuzeto sa www.titlovi.com