ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Величезні, огидні пеніси!
У щасливих попередніх серіях...
-Ніхто в мене не вірить. -Ми віримо в тебе.
-Поранений? -Серцевий напад –
ось, що мене зараз турбує.
Треба більше рухатися, їсти салат.
-Амандо, це я. Де ти? -Вона в нього. Це він.
-У кого? -У Сонні Шайна!
Аманда – це клятий пітбуль. Вона зможе подбати про себе.
Той, кого ти шукаєш, нагадує мені одного хлопця.
Врешті решт, він повісився.
У нього був син. Згодом його забрали в дурку.
Іноді вночі я гадаю, де зараз той хлопчик.
Я знаю, хто слухняний, а хто ні. Ти хочеш залишитися зі мною, чи не так?
З іншими моїми діточками?
Мене можна торкатися, тільки якщо віриш у мене.
Хто я, в біса, такий?
Я хлопчик на побігеньках у психопата.
Але щойно я отримаю пароль, ті дні залишаться далеко позаду.
Знайдемо Блу й повернемо дитину.
Може, це і є момент, коли я можу захистити щось, крім власної шкіри.
Ніку! Швидше!
-Гейлі! -Ми запізнилися. Вона зникла.
Кастинг для реклами «Мавпячі штанці», 16 серпня. Продовжуємо, наступний.
Бенджі Пітерс, тенісист, зріст 165 см, прослуховуюся для...
Справді? Гадаєте, варто вдягнути Мавпячі штанці?
Чому б ні. А що це означає, коли ми вдягаємо Мавпячі штанці?
Це означає, настав час для мавпячих танців!
Так!
Ленні Даннеллі, 170 см, прослуховуюся для...
Це означає, настав час для Мавпячих танців!
Стоп! Мавпячий час!
Перепрошую, ви хто?
Шайнберг, Луїс Джей.
Не бачу вашого імені в...
Перепрошую, ви від кого?
Містер Шайнберг, так?
Не замочіть ліжка ваші Приймайте ліки краще
І ось у ваших головах Зайці стрибають по полях
Скинь мавпячі штани нараз Я вас усіх введу у транс
Отримуй радість від життя Як у Парижі, Франція
Охорона!
Ні! Агов!
Щоб вас чорти вхопили, виродки! Це майбутнє!
Я – майбутнє!
Діти зникли, містере Шайн.
-Усі? -Усі.
Як ти заспівав, нікчемне бісове стерво.
Дінь-ділінь, випатраю твоєї матері кишки Дінь-ділінь, пограю ними в сніжки
Що ти там кажеш?
Я вб'ю її, Мері. Ти будеш дивитися, як вона помирає.
Я так не думаю.
Знаєш, що я тобі скажу.
Обов'язково надішлю запрошення на її похорон до твоєї камери.
Ти, звісно, не зможеш прийти, але квітів буде достатньо.
Саме так.
Твій важіль впливу на мене мирно спочиває в окружному морзі.
Найгірше Різдво в житті?
Це моя провина. Вона повірила в мене, а я підвів її.
Погляньте на мене. Я тану. Мій колір, моє вбрання.
Я був синій, наче чорничне морозиво, а що зараз?
Ти й досі дуже синій.
Хай йому трясця!
Можна швидше?
У мене в планах опинитися вдома біля теплого каміну до ранку Різдва.
-Де він? -Святий Ніку.
Психо-Клаус. Або ти негайно скажеш мені, де він,
або я зроблю з тебе різдвяну індичку,
фаршировану свинцевим пудингом.
Він забрав її, чи не так?
Він колекціонер, я завжди знав це.
Готуйся довіку витрачати купу грошей на психотерапевтів.
Звісно, якщо вона виживе.
Ніку, ні.
Ніку, у мене дещо є! Здається, я знаю, як знайти Санту!
Ніку, у мене в планах тортури.
Жив колись один самотній хлопчик, який розмовляв зі шкарпеткою...
Так народився уявний друг, але ти покинув того хлопчика.
Чому?
Я не розумію, про що ти. Ти марно витрачаєш час.
Невже?
Будь ласка! Ні!
Дивлюся я на тебе і гадаю...
П'яти – то, мабуть, найбільш лоскітлива річ у світі.
Цікаво, чи стосується це смердючих шкарпеток?
Господи!
Ні, будь ласка! Зачекай!
Будь ласка!
Тобі сподобалося так само, як і мені?
Що ти за монстр?
Я уявний друг.
Ми всі уявні друзі.
Братерство полуничної глазурі й рожевих мрій.
-А ти – дуже погана шкарпетка. -Ні!
Ти покинув свого друга, коли був йому найбільше потрібен.
Ти залишив його самого, наодинці з мотком пряжі,
парою ґудзиків та божевільними думками в голові.
Чи не так?
Мені так соромно! Він бачив таке...
що жодна дитина не повинна бачити.
Вони накачували його пігулками, замикали його.
У нього був лише я.
Але він не був завжди під замком.
Я гадав: «Він подорослішає та забуде мене».
Але цього не сталося. Він не хотів дорослішати, ніколи.
А потім він почав кривдити людей.
Я не міг більше спостерігати, що він робить із ними.
Тому я втік.
Я знаю, ви всі почуваєтеся наляканими та покинутими.
Настане час, і ми не будемо потрібні нашим друзям.
Але саме зараз ви декому потрібні.
Можливо, це ваш останній шанс відчути свою необхідність.
Можливо, ми втратили друзів, але знайшли один одного.
Разом ми здатні на таке, що важко й уявити.
Нам лише потрібно повірити.
Ми віримо в тебе, Геппі.
Ми віримо в тебе.
А тепер кажи, де він.
Здається, все перетворилося на суцільну плутанину.
Деякі люди будуть дуже незадоволені,
коли вранці на Різдво не отримають ті пакунки.
Сподіваюся, ти задоволена собою.
Дійсно. Що мені твоя донька?
Звичайне маленьке дівчисько.
Сьогодні на концерті будуть тисячі таких, як вона.
Гадаєш, воно було того варте?
Залежить від того, як на це поглянути.
Тебе буде знищено.
Це майбутнє, і тобі тут не місце.
Я – майбутнє.
Діти...
«Діти – це майбутнє». Це добре.
Це... Туше!
Ти в ударі.
Але скоро опинишся в ямі.
Бам!
Це подарунок якогось султана.
Мені час одягатися.
Пам'ятаєш? Концерт «Віші» сьогодні.
Принаймні один з нас на щось очікує.
Я можу змити всю цю гидоту.
Вони хочуть зробити з тебе дорослу, але ти не доросла.
Ти дитина.
Така, якою й маєш бути.
Дорослі...
намагаються вкрасти все, що робить тебе особливою.
Це доводить мене до сказу.
І мені хочеться...
Пробач.
Нам потрібно йти.
І ось ми знову тут.
Давай, Ніку! Сюди!
Дозволь нагадати, що ми тут за вказівкою шкарпетки.
Я хочу сказати...
мені це все здається досить підозрілим.
Я маю на увазі твоє так зване джерело інформації...
він точно був щирим, чи міг наспівати тобі у вуха?
Повір мені, Ніку. Я був дуже переконливим.
Ось воно.
Добре. Показуй.
То ти кажеш, що ці двері ведуть до темного підземного лігва...
прямо під «Ґімбел Бразерс», де смердючий Санта,
якому я зламаю шию, коли знайду цю потвору, тримає мою дитину?
І я цілком розумію, що розмовляю з єдинорогом,
але маю сказати, що навіть моя довірливість має свої межі.
Гаразд.
Куди ми йдемо?
До країни іграшок.
Країна іграшок.
Країна іграшок, країна іграшок Країна хлопчиків та дівчаток
Щойно потрапиш до неї Будеш довічно щасливим
Країна іграшок, країна радощів
Містична, весела країна радощів
Щойно перетнеш її кордони Ніколи не повернешся додому
У мене був удаваний друг.
Як і в тебе.
Але тепер у мене нові друзі.
Багато друзів.
-Містере Шайн. -Господи!
Ви схожі на круїзний лайнер, який пробило наскрізь трупом Лібераче.
Я не знаю, хто ви така.
Але мені й не цікаво. Хто вас впустив?
Перепустка за куліси.
А, ви коп. Я давно збирався сплатити ті штрафи за паркування.
Я щойно була у вас на студії, Шайнберг.
Думаю, не варто казати, що ми там знайшли.
У мене багато приміщень.
Я здаю їх в оренду, коли не користуюся ними. Як зараз.
Росіяни, китайці, саудівці.
Тільки Богу відомо, чим вони там займаються.
У мене були копи раніше. Я маю на увазі, в сексуальному плані.
-Усе скінчено. -Перепрошую?
Усе це. «Чоловік, який створює Різдво».
«Той, хто виконує три бажання». Я все це припиню.
Як мило.
Можу ще чимось допомогти?
Так. Аманда Генсен.
Це ви про ту навіжену, що вчора приходила до мене?
Здається, в неї щось схоже на...
параноїдну шизофренію. Мабуть, побачила щось таке по телевізору.
Я не лікар.
Де вона?
Зрозуміло.
Ви недоторканний.
Мабуть, багато чого знаєте про всіх, хто має якусь вагу,
аж до самих верхів. Ви наче той ядерний реактор.
Як підете на дно, то потягнете всіх.
Я маю бути на сцені за декілька хвилин.
Це концерт «Віші» від Сонні Шайна. Гадаю, ви чули про нього.
Ми збираємо мільйони для знедолених дітей.
Можете йти на сцену, трясти дупою
та виблискувати п'ятами для своїх улюблених фанів.
А потім я вдягну вам наручники в прямому ефірі.
Я буду таким же лайном, як і ви, перед камерами,
коли розповім цілому світу, що Санти не існує.
Ви, звісно, зникнете, перш ніж чорнило висохне на протоколі.
Але на вашій кар'єрі буде поставлено жирний хрест.
Ця Генсен. Це справді все, що ви хотіли спитати?
Поки що.
Заскочте до моєї вежі.
Може, вона там. Я не зміг поговорити з нею у її стані.
Добре, ви знайшли дорогу сюди, тепер знайдіть дорогу назад.
-Ніку? -Майже вдалося.
-Ніку! -Що?
Поглянь!
Гарний зір.
Ніку! Поглянь!
Це її! Ми на вірному...
Що за?..
-Це іграшка, Ніку. -Я знаю, що це.
Він хоче пограти.
-Уперше бачу таку велику дитину. -Це не дитина.
Хлопче, сходи до дантиста.
Трішки щипатиме.
Ти залишися дитиною назавжди, як решта моїх друзів.
Ніку!
Гейлі...
Знайди Гейлі.
Дідько.
Ні, дякую.
Ви не маєте права робити цього з людьми!
Амандо, ти в порядку?
Це зло!
-Мері, вони... -Я знаю.
-Їх не можна залишати безкарними. -Можна.
Але не назавжди.
Нік знайшов Гейлі.
Ходімо.
Чому б тобі не знайти когось свого розміру?
Геппі! Ти повернувся!
Біжи!
Дідько!
Щоразу відкриваю нові яскраві горизонти лайна.
Господи!
Ні!
Досить!
Ні!
Не чіпай мене!
Хм, ментоловий.
Допоможіть! Будь ласка! Він наближається! Допоможіть!
Допоможіть!
Не бійся!
Коли мій батько пішов...
вони зробили мене дорослим.
Давали мені ліки.
Я не хотів...
Я не хотів бути лячним.
Ти не маєш таким бути.
Ні, занадто пізно.
Але я можу врятувати тебе.
Я можу врятувати тебе.
Мені довелося подорослішати, але тобі не потрібно.
Тобі ніколи не потрібно дорослішати.
Тримай мою руку.
І ми втечемо разом...
до того, як прийде поліція,
і побачить, що я зробив.
Ну ж бо. Візьми мою руку.
Візьми мою...
Ні!
Усе добре.
Я...
Ну, я...
Мене покликав Геппі.
Тато?
Тато!
Я дух Різдва.
Я багато часу провів на цих дахах.
Єдине, що може подолати мене, – це магія.
Фокус-покус, клятий виродку.
Тільки не зараз!
Тільки не це!
Ти не чаклун. Зараз усі побачать.
Ти навіть літати не вмієш.
Він ні, але я вмію.
І я привів друзів.
Вріж йому, Твіґу.
Ну ж бо, відплатимо цьому фрукту!
Хапай його за ніс!
Тато, з тобою все гаразд?
Пігулки, у кишені.
Агов! Обережно! Ні!
Обережно! Ні! Господи!
Ні!
Санта йде сюди!
Не хочу руйнувати тобі Різдво, але в житті настає момент,
коли кожна дитина має поглянути правді в очі.
Ніякого клятого Санти не існує.
Я сказала Сонні Шайну, що в мене лише одне бажання.
Я хотіла зустріти свого батька.
Гейлі!
-Мамо! -Господи.
Ти в порядку?
Ти була права.
Про ще одну шкарпетку на каміні.
Ти була права.
Можливо, якось на вихідних...
Обговоримо це.
Я був би щасливий.
Тобі не завадить здрімнути, друже.
Ми зробили це, Ніку! Я завжди вірив в тебе.
Навзаєм.
Але це не просто «здрімнути». Це кінець.
Ти про що? Ні! Ніку! Ми перемогли!
Так.
Завдяки тобі...
напарнику.
Фінальна музика...
І...
завіса.
А я вже почала звикати, що ти помер.
Я завжди думав, що так буде краще. Але тепер...
Мабуть, трохи затримаюся. Погляну, що буде далі.
-Є гарні новини для тебе й твоєї родини. -Справді?
Ходять чутки, що коли Нік Сакс помер,
він забрав із собою так званий пароль Блу.
Чутки, кажеш?
Твоє серце зупинилося на вісім хвилин.
Вражає.
Я гадала...
Я гадала, що нарешті позбулася тебе.
До речі...
На твоєму місці я б скористалася новою репутацією.
Залягла на дно на якийсь час.
-Чула, що в Каліфорнії непогано. -У Каліфорнії?
Це не моє. До речі, я ненавиджу авокадо.
Як твоя дитина?
З нею все буде добре. Вона сильна... як і її матір.
Світ може не бути казкою,
але деякі люди роблять його таким.
Ти – одна з них.
Знаєш, що ти зробила?
Ти подарувала мені доньку, Мері.
Ти – мій герой.
-Не передумаєш? -Ні за що.
-Я запам'ятаю це. -Добре.
Обов'язково.
Добре, побачимося.
-Куди збираєшся? -У мене побачення.
Думав...
може, поїхати до Коні-Айленда, попоїсти морозива.
Але ж зима.
Я новачок у цій справі. Що з мене взяти?
Тоді не забудь про одеколон. Ти смердиш, наче вбив повію.
Так помітно?
Дякую.
Нік був правий. У мене цілком безглуздий вигляд.
У мене такий великий ніс?
Це наймиліший ніс, який я бачила.
Я просто хотів тобі сказати,
я дуже щасливий, що мені довелося бути твоїм уявним другом.
Я й не думав, що це буде так весело. І водночас моторошно.
Геппі, ти якийсь інший.
Чому я можу бачити крізь тебе?
Це тому що... Ти дорослішаєш. Тепер у тебе є батько.
Одного дня ти забудеш цього дурного коня.
Але ти мій кращий друг, хоча й уявний.
Чому ти маєш іти?
Так завжди відбувається з уявними друзями.
Ми не вічні.
Інакше це виглядало б ненормально.
Але куди ти підеш? Якщо ти нікому не потрібен?
Не знаю. Кудись, де весело. Сподіваюся.
І хто знає, можливо десь я комусь потрібен!
Давай, я краще заспіваю свою пісеньку.
Щасливий кінь - еге ж Такий дотепний - авжеж
Це ж очевидно, це так потрібно бути щасливим
Геппі!
Щасливий кінь - еге ж Такий дотепний - авжеж
Авжеж
Я ніколи тебе не забуду.
Ходімо, дорогенька. Тато чекає на нас.
Ну ж бо, Саксе. Ти зможеш.
Це кіно. Ти просто сидітимеш.
Ніяких розмов.
Усе навіть гірше, ніж я очікував.
-Якого біса? -Розмовляєш сам із собою?
Люди подумають, ти псих.
Чому ти тут?
Ніку, я не міг покинути тебе у найважчий час.
Що ж я тоді за напарник?
Про що ти?
У найважчий час? Ти ж казав, ми перемогли.
Ми вбили негідника, врятували дитину. Ти перепив сиропу від кашлю?
Я ніколи в житті не почував себе так надійно.
Я клятий флеш-рояль. Я білий лицар!
Я герой, яким вона мене завжди вважала.
Я наляканий до сказу, друже.
Я не знаю, що мені робити.
-Я не знаю, як із нею розмовляти. -Я зрозумів тебе, друже.
Я знаю все про Гейлі, її мрії та секрети.
Ти знаєш усе, а я не знаю нічого!
Я не знаю, як це – бути татом.
Роби те, що підказує серце.
Що підказує серце?
Серце мені підказує розчленування! Що ти робиш?
Ти маленький друг Гейлі! Іди, набридай їй.
-Щодо цього... -Досить, друже.
Розумієш, уявні друзі – це такі істоти,
які мають допомагати тому, кому вони найбільш потрібні.
Що? Ти...
Ти...
Ти говориш те, що я думаю?
-Ось воно! -Так.
Найцікавіше вже поряд!
-Починається. -Ти готовий?
Здається, комусь потрібен ковток еліксиру хоробрості.
Чи, може, трошки «сніжку»? Так?
Мікеланджело... Я вже й не сподівався побачити тебе.
Блу.
Ти нарешті приніс те, що належить мені?
Містере Скарамучі? З вами все гаразд?
Я зголоднів.
Переклад субтитрів: Андрій Кисельов