ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
У попередніх серіях...
Нік Сакс. Типу, з поліції Нью-Йорка.
Я шукаю чоловіка, що схожий на Санта-Клауса.
Цей пароль... Ми тут через нього.
-І я єдиний, хто... -Знає пароль.
-І тому... -Маєш померти.
-Ви намагаєтеся вбити мене, хлопці? -І ми це зробимо.
-Що ти хочеш, Блу? -Ти знаєш що.
Як твоя матуся? Приймає ліки?
Не хвилюйся. Я знайшла новий підхід до Ніка Сакса.
У твоїй оселі ворог.
Ось хто вбив трьох твоїх синів.
-Трьох? Має бути четверо. -Майкі не з ними.
Цей твій хлопець, містер Хо-хо-хо?
В нього суворий наказ залишатися з дітьми.
-Смузі слухає. -Жук засмучений,
тож роби чистку.
Ось вона, Ніку! Темна кімната!
Не хвилюйтеся. Геппі з татом прийдуть і врятують нас.
Як же він знайде нас тепер?
-Якого дідька ти тут робиш? -Працюю.
-Це ж не вбивство! -Роблю послугу подрузі.
-Аманді. -Брехня!
Вона ж тебе ненавидить.
Ти правий. Ненавидить. І має на те причини.
Але вона любить свою дочку. Вона любить Гейлі.
-Чому вона не звернулася до мене? -Вона намагалася.
Ну ж бо, Саксе. Ми можемо працювати над цим разом.
Як у давні часи.
Отакої. До слів «давні часи» я тобі вірив. Давай почнемо знову.
То що ти казала?
Мер, ти така передбачувана.
Тобі треба зустрітися з Блу, Ніку.
Бачу, він тебе таки за дупу тримає.
Геппі, розділимося.
Це належало їй. Гейлі.
Ходімо знайдемо її.
-Чому ти торкаєшся мене? -Я чекав на тебе.
Я зараз не в гуморі для... Що це таке?
Вишневий вейп. Я зав'язую з тютюном.
Від нього у мене зморшки.
Скажу чесно, як чоловік чоловіку.
Знаю, ти ненавидиш шоу.
Але я щойно з моргу. І ця історія з мертвим сином у всіх на вустах.
І, друже, ти частина цього шоу. Постійний гість.
Можна знімати спін-оф.
Просто підпиши цей реліз
і можеш забути про все це мафіозне лайно.
Лайно?
Зараз ми не на камеру говоримо.
Знаменитості – це нові мафіозі.
Удвічі більше заробляють і можуть порушувати закони.
Уже час розпрощатися з цією застарілою ідеєю...
Чого б це я хотів розпрощатися з цим?
Я люблю свою роботу.
Меррі Маккарті.
Ти не маєш тут бути.
Блу це не сподобається.
Хіба ти не знаєш, що цікавість вбиває кішок?
Киць-киць-киць.
Чому ми зупинилися? Де ми?
Ходімо, Танцюристе.
І ти, Стрімкий.
Ходімо, Скакун і Жвавий. Ти теж, Комета.
І ви, Купідон і Грім.
Я знаю, хто був неслухняним, а хто був чемним.
Ти занадто чемна, щоб заходити туди.
Ти хочеш залишитися зі мною? З рештою моїх чемних діток. Хочеш?
ЗНИКЛА: ГЕЙЛІ ГЕНСЕН
Роуз Драйв 6538. Роуз Драйв 6536.
О, дивись! 6534. Ми майже вдома!
Ти майже вдома.
Я Аманду десять років не бачив.
Здається, це погана ідея.
Ми були у місці,
де дівчата ковзають вниз і вгору по пілону у чому народилися,
де плюшеві ведмеді граються із пісюнами, а в ресторані подають сиру рибу,
а також в інших місцях, про які соромно говорити.
І ти гадаєш, що це – погана ідея?
Ми з Амандою не дуже добре розійшлися.
Послухай, Ніку!
Ти супер-коп, що знає Велике Яблуко краще за будь-кого.
Вона – супер-мама, що знає Гейлі краще за будь-кого.
Це безпрограшний варіант.
Дзвони. Дзвони в двері! Давай, дзвони, Ніку!
Зачекай хвилинку.
У чому справа, Ніку?
Я вже бачив цей вираз обличчя.
Як у Гейлі, коли вона видерлася на піратський корабель на святі.
Ти боїшся?
-Ненавиджу тебе. -Так, боїшся.
Ти давав по макітрі найгіршим покидькам Великого Яблука.
Годі називати місто «Великим Яблуком»!
Ніхто з місцевих так не каже.
Я ж не з Нью-Йорка, Ніку.
Я з Зорка, столиці Тістечкового Королівства.
Скажу ще раз. Я ненавиджу тебе.
Гаразд. Аманда – найдобріша, найщасливіша,
найрозумніша леді, яка ще й пахне найсолодше...
-Гаразд. -...у цілому світі.
Аманда...
Не хвилюйся, напарнику. От побачиш. Вона буде так рада тобі.
Привіт, Амандо.
Ще якісь передбачення, Нострадамусе?
Ну що, працює?
«Вирівняй спину. Їж овочі.
Прибери смартфон чи планшет».
Звичайні слова типових американських батьків.
Ви ж таке чуєте від них?
Ні.
Звичайно, чуєте.
Та чи послухалися ви їх? Ні. Не послухалися.
І тому ви тут.
Починаючи відсьогодні ваші життя зміняться так,
що годі й уявити.
Згодом ви задумаєтеся, що такого зробили, щоб заслужити це.
Впевнений, що ви думаєте, що були хорошими хлопцями
і хорошими дівчатами.
Але досі ви не знали, що таке справжня дисципліна.
Справжня слухняність.
Батьки в усьому вам потурали.
І погано дбали про вас.
Вам зійшло з рук убивство.
Чи не так, ви, результати невдалої контрацепції?
Це риторичне питання.
Ваше покоління не відає, що таке повага й відповідальність.
Ваше покоління незначуще й неспокійне.
Вас лікували, проте не вчили, як поводитися.
Власне, я ніколи не бачив цілу кімнату дітей,
які так нагально потребують виховання.
Мабуть, саме тому ваші нерозважливі батьки віддали вас...
мені.
Мені подобається ця подушка... І це місце.
Справжній будинок.
Стара школа, гарні підлоги, оздоблено дубом...
Не якесь лайно з гіпсокартону і фанери.
Певно, тепло тут узимку?
-Я не власниця цього будинку, Ніку. -Так, знаю.
Я орендую його.
Просто кажу, що, схоже, ти добре справляєшся.
Без тебе.
Важко підібрати слова.
Сидимо й гадаємо, чого хоче кожний з нас.
Цю мить поділяємо, ми разом зараз.
Серце знає: слова нас схиблять. Все, що важливо, очі промовлять.
-Ну ти даєш. -Що?
-Це ж з нашої весільної пісні. -Я не...
Це... Не думаю.
Навіщо ти прийшов?
Гейлі.
Тобі сказала Меррі?
У вересні знімали.
-На мене не схожа. -Вона твоя.
Я не це мав на увазі.
Очі.
Те, що ти завагітніла і не сказала мені, я можу зрозуміти.
І що не сказала, коли народилася Гейлі.
Це теж розумію.
Але ж, чорт забирай, Амандо! Її викрали, а ти йдеш до Меррі?
Саме це я і зробила.
Коли шукала тебе.
Ти можеш собі уявити, якою я почувалася приниженою?
Де ж ти був?
Непритомний, певно. Пігулки?
Кокс? Бухло? Чи все разом?
А може саме полював
на якогось невдаху, щоб трохи заробити?
Еге ж. Я чую, що люди говорять.
Спочатку не хотіла вірити, та тепер дивлюся на тебе...
Вона моя донька.
За останні десять років я зробила все, що від мене залежало,
аби вона не була твоєю донькою.
-І я хочу, щоб усе так і залишалося. -Не схоже, щоб це працювало.
-Це моя справа – охороняти її. -Та невже?
-А це значить не підпускати тебе. -Але ж вона не у безпеці!
-То це тепер моя провина? -А що, моя? Ти це хочеш сказати?
Подумай сам, Ніку.
Поглянь на руїну, якою стало твоє життя,
і скажи, чи можу я покластися на тебе.
-Чи може хоч хтось покластися на тебе? -Я хочу допомогти, як спеціаліст.
Спеціаліст з чого?
З руйнування життів та кидання близьких?
Ти несеш лише хаос, насильство і руїну всьому, до чого торкаєшся.
Це ти вже перебільшуєш.
Рубіть, і буде вам дано!
Нащо я це зробив?
Ні! Тільки не тут! Будь ласка!
Це особливе місце Гейлі.
Ні! Тільки не на ковдрочці Гейлі!
О, перше місце!
Я знаю одного пуерторіканця.
Він класно вміє плями виводити.
-Забирайся. -Дозволь допомогти, Амандо.
911. Що у вас сталося?
Дозволь, я допоможу.
Алло?
-Будь ласка. -Забирайся з нашого дому.
Якщо це не надзвичайна ситуація, зверніться за іншим номером.
Де ви знаходитеся?
Ви мене чуєте?
Як, у біса, це могло статися?
Я пам'ятаю батут.
А надувні гірки були?
Забагато сонця. Надто швидко. Зарано, забагато.
Щось горить.
Хтось розбив наше вікно.
Здається, я знаю, хто розбив вікно.
О, ти геній-детектив.
У мене є чудова ідея.
Поспимо, відмиємо кров, а потім повторимо.
Поспимо – так. Відмиємо кров – можливо.
Знаєш, згодом ми з ностальгією згадуватимемо...
Цей провал у пам'яті.
Ти сумуватимеш за цим, коли воно закінчиться.
СВІТЛОЇ ПАМ'ЯТІ ОФІЦЕРА КЕЙТ МАККАРТІ
ОФІС: 12 ХВИЛИН ТОМУ ПРОПУЩЕНІ ВИКЛИКИ (8)
-Вісім повідомлень? Рекорд по вбивствах? -Головне, що ти тут.
Наступного разу зроби нам послугу і візьми слухавку.
-Я була не в тому стані. -Так, ми знаємо.
Слухайте, курви, я розумію, що знущання відділу внутрішньої безпеки,–
офіційна частина моєї роботи, та чи можемо ми перейти до суті?
Оце так мова. І цим ротом ти смокчеш капітанів член?
У чому полягає твоя робота, Маккарті?
«Співпраця з громадою задля підтримання законності, миру...»
Вбивства. Ти працюєш у відділі вбивств.
Як там розслідування вбивства Скарамучі?
-У процесі. -У процесі?
-Ти ж знаєш, хто це зробив. -Нік Сакс.
Його ти повинна шукати.
Натомість, ти опустилася до справ із викрадення діточок.
«Зниклі безвісти». Класна група з 80-х. Але не з твого відділу.
Нема, що сказати?
Навіщо слова, коли ніхто не слухає?
Маккарті.
Ця постійна непокора може мати для тебе дуже погані наслідки.
Пам'ятаєш, що сталося із Саксом?
Так. Я пам'ятаю, що ви з ним зробили.
Та годі. Єдиним винуватцем свого падіння був сам Нік Сакс.
Він крокував по похилій, і ти це знаєш.
Лише питання часу.
Ну, якщо дивитися на це з такої точки зору,
то що важить підкинутий доказ, який просто прискорив процес?
Хочеш, щоб ми перейшли до суті? Ось тобі суть.
Ці зниклі діти...
Тримайся від них подалі.
Іноді дітки зникають. Це трагедія.
-Іноді ми їх знаходимо... -Іноді ні.
Зрозуміла, Маккарті?
Іноді їх так і не знаходять.
То це послання від Блу?
Блу? Хто це? Ти розумієш, про що вона, Хаббл?
Скажіть мені, без подробиць, як ви, сучки, спите вночі?
Точно не на могилах своїх батьків.
Це ж він позаду тебе на стіні висить?
Стіна героїв. Він був гарним копом, Маккарті.
Так кажуть.
Загинув при виконанні. Це виводить тебе із себе, чи не так?
-Певно, він дуже тобою пишався. -Гадаю, так і було.
Гадаю, я знаю, що б він тобі зараз сказав.
Він порадив би тобі не потрапляти на ту стіну.
Роби, що маєш робити.
Роби все, що маєш робити...
але не потрапляй на ту стіну.
Підходьте по черзі.
В один рядок.
Смакота.
Ні, тобі годі повнішати. Іди, сідай.
Вам пощастило.
Дехто народився з алергією на рафінований цукор
і не може їсти кондитерську глазур чи обсипку на різдвяному торті.
Лише прищі та болячки.
-У чому справа? -Я не голодна.
Мабуть, якось з'їла шматок торта, від якого тобі стало зле.
Ну ж бо, їж. Він смачний.
Навряд чи Геппі і твій тато прийдуть по тебе.
Отак простягаєш руку допомоги, а всесвіт нею підтирається.
Не хоче моєї допомоги?
Сьогодні суші зі знижкою
у досить пристойному стрип-клубі, тут поруч.
Я вже звідси чую пряного тунця.
Гадаю, Аманда обійшлася з тобою жорстоко.
Але у мамусь теж бувають погані дні. У всіх вони бувають!
-Що з тобою? -Ти про що...
Тільки не кажи, що линяєш. Не люблю тварин, що линяють.
Ніку, я розумію, що тобі сумно.
Якби я був тобою, я б просто - фіть! - і зник.
-Принаймні на час. -А чому не назавжди?
Коли мені сумно, я думаю про головне.
Думаю, як допомогти Гейлі.
Саме тому я став уявним другом.
Знаєш, найкращий спосіб забути про власні проблеми –
це зробити щось приємне іншій людині.
Ось чому Різдво таке чудове, Ніку.
Всі сповнені духом Різдва і бажають добра іншим.
Це чудовий час,
коли люди можуть запхати свої проблеми у мішок для сміття
і проявити свою справжню сутність.
Справжню сутність? Серйозно?
-Ти справді так вважаєш? -Так...
Хай щастить. Я пішов.
Зачекай, Ніку.
Здається, хтось забув про дух Різдва.
-Що я тобі казав? -«Хто не готується, той програє».
Точно. Коли я придумав цю фразу...
-Це Бенджамін. -...моє життя змінилося.
Ох і рік у нас видався, чи не так? Злети й падіння.
Я ще ніколи так не кохала.
Не підглядай!
Бачиш, Ніку? Дух Різдва повсюди.
Шановні пані та панове, ми перепрошуємо за незручності.
Потяги в напрямку Квінз затримуються на невизначений час.
Це місто не змінюється.
-Зараз почнеться шоу? -Так. Зараз побачиш.
З'являється маленький дискомфорт, і вони вилазять.
-Хто вилазить? -Справжні сутності.
Дивись, Дінь-Дінь. Політай навкруги.
Скільки людяності ти побачиш, коли потяг запізнюється?
Давай.
Для чого я, в біса, плачу податки? О, я й забув.
Для того, щоб володарі світу роздавали гроші усіляким злидарям.
-602 – це код якого району? -Це новий клієнт.
Я не питав, хто це. Я питав, який це район.
Ти це вкрала?
Нічого собі. Просто поцупила.
Ніку! Що ти робиш? Злізь з рейок!
Відчуваєш? У повітрі дух Різдва.
Просто задихнутися можна.
Пошкреби нас і побачиш нашу справжню сутність,
яку люди ховають за яскравою кольоровою обгорткою брехні,
сподіваючись приховати, ким вони є насправді, глибоко всередині.
Порожні коробки зламаних іграшок.
Пані та панове, перепрошуємо за незручності.
Наступний поїзд у напрямку Квінза прибуде за дві хвилини.
-Ніку, поїзд їде. -Так.
-То, може, заберешся з рейок? -Ні.
Дам тобі урок, маленький синій байстрюче.
Його ти точно не забудеш. Я лежатиму тут, на рейках,
мене переїде потяг, і я тобі гарантую, що жоден сучий син
на цій платформі й пальцем не поворухне, щоб допомогти.
Ніку, ні!
Допоможіть!
-Хто-небудь, допоможіть! -Ти мене змусив!
Альфонс зачекає!
Можеш викинути рештки своєї кар'єри на смітник. З Різдвом!
Допоможіть! Будь ласка!
Гаразд, Ніку, підіймайся. Ти виграв!
-Як там нагорі справи? -Жахливо. Ти мене переконав.
Ще ні. Залишилося ще стіни тут перефарбувати.
Ніку, а як же Гейлі?
Гейлі. Гейлі? Не намагайся повісити це на мене!
Вона була з тобою, коли її викрали!
-І що ти зробив? -Я тебе знайшов.
Ну і як, допомогло?
Ти правий. Цей світ для таких, як ти.
Він не для м'яких істот, таких як я чи Гейлі.
Ти відкрив мені очі на такі речі, яких я волів би не знати.
Але я не дивитимуся, як ти це робиш.
Хочеш, щоб я зник? Гаразд. Зникну.
Нарешті. Бувай!
Гаразд. Бувай, напарнику.
Отакої! Зараз? Серйозно?
У цього безхатька серцевий напад!
Хтось знає, як проводити реанімацію?
Хтось, зателефонуйте 911.
Все нормально.
Зі мною все гаразд. Заберіть руки від мене!
-Вам треба до лікарні. -Замовкни.
Ми врятували його! Це різдвяне чудо!
-Відчуйте це. Ізабелло? -Так?
Що, на твою думку, ми робимо?
Ми робимо улюблені тюфтельки Майкі із соусом, як ти і сказала.
Ні.
Ти мати, що закликає душу свого сина.
А як ти його повернеш?
Ось! Відчуй це!
-Відчуй! -Гаразд...
-Добре. Ізабелло? -Що?
Який найважливіший інгредієнт цього соусу?
-Часник. -Ні.
Душа матері. Її любов.
Тільки завдяки материнській любові
аромат цієї плоті зможе піднестися до світу духів
і звільнити Майкі від ходіння по муках.
Це та ще кілька крапель моєї менструальної крові.
О так.
Мене щойно ледь не знудило.
Ти розповіла йому.
Коли я знайшла Сакса, він уже шукав її.
Ми на пару хвилин запізнилися.
Він був там із тобою?
Амандо, тобі треба на якийсь час зачаїтися.
-Перепрошую? -Ця справа складніша, ніж я гадала.
Я не знаю всього, але в ній задіяні могутні люди.
Люди, які без коливань зроблять так, щоб ти зникла.
Зникла?
Без Гейлі вже нема чому й зникати.
Такі справи. Я й так порушила правила, залучивши тебе.
То що саме ти хочеш, щоб я зробила?
Тихо сиділа тут, чекала, поки постукають у залишки дверей,
-і скажуть, що вона мертва? -Це важко.
Але інші семеро пар батьків саме так і роблять.
Будь ласка, дозволь мені з цим розібратися.
Ти ні з чим не розбираєшся. Ти боїшся.
-Я не ту людину вигнала зі свого дому. -Амандо...
Геппі, повертайся! Ну ж бо, Гепе!
Годі драми! Давай, повертайся!
Гаразд, ти мав рацію. Ну, здебільшого.
Не всі люди погані.
Вони просто майже завжди бісять мене.
Гепе? Геппі!
Чорт. Я вбив уявного друга своєї дитини.
Ніякого «Лускунчика» в цьому році.
Курятина і баранина, додаткова порція цибулі.
П'ять хвилин. Білий соус чи гострий?
Дай йому обидва. Різдво ж.
Стривай-но.
Ця пісня.
-Любиш Різдво, еге ж? -Найщасливіша пора року.
Добре. То ви познайомилися.
Можемо одразу перейти до завтрашніх справ.
-Ні, я так не граю. -Перепрошую?
Я не працюватиму із цим Крісом Крінглом.
Я взагалі люблю працювати сам,
а коли залучають таких очевидних психопатів – і поготів.
Не кажи дурниць.
Це один з моїх найкращих людей.
Ви будете гарною парою. Як цицьки.
Не обговорюється.
Сто чортів, я знав, що цей покидьок на когось схожий.
Але це означає, що Блу...
Увесь час за цим стояв він.
Блу!
-Блу? -Майкі?
Стає все дивніше і дивніше.
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко