ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
У попередніх серіях...
Ти не галюцинація.
Ти не спроба підсвідомості кинути у вир старих гріхів.
Можливо, є маленька дівчинка, якій потрібен тато.
-Та це не я. -Це саме ти.
-Хто ти? -Гейлі Генсен.
Ви забрали мене в моєї мами. Я сумую за нею.
Потрібна твоя допомога. Доньку вкрали.
-Ти винна мені. -Я нічого тобі не винна.
Мій пароль у Ніка Сакса.
Єдиний чоловік, якого ти кохала. Розбила його шлюб.
Зачекайте. То ви двоє?.. Мене зараз знудить.
Я здаю тобі Сакса - і ми квити.
Я бачив, як ти розправився із тими поганцями.
Як ти це зробив, то Гейлі врятуєш.
Те твоє фото, яке бачила Гейлі, було справжнє.
Колись ти таки був героєм, тому, гадаю, зараз себе ненавидиш.
Гаразд! Давай знайдемо її.
За мною прийде тато. Він герой.
Він знайде Санту й посадить його назавжди до в'язниці.
А що як Санта перший знайде твого тата?
-Чого ти? -Тільки я це чую.
Так. Точно.
-Не впевнений, що розумію тебе. -Знаєш, цей твій образ...
пісеньки, банальні жарти, дурнувата незграбна поведінка.
Це не мило. І не смішно.
Гейлі вважає мене милим і смішним.
Ти не думав, що вона не відправила тебе на пошуки,
а лиш хотіла позбутися?
«Хотіла поз...» Це...
Це неправда.
Я випромінюю веселощі й викликаю захоплення.
Я знаю тебе менше доби,
і хочу завдати нам смерті вогнем, щоб тільки ти замовк.
О, ми вже приїхали?
Ні, я так не можу.
Нагадати тобі, що сталося, коли ти не стежив за дорогою минулого разу?
Гаразд.
Ми гратимемо в мовчанку, доки не з'їдемо з цього мосту.
А що таке «мовчанка»? Ми з Гейлі граємо з прогами.
Це, типу, ігри. У телефоні.
О, може спробуєш Google Maps?
Аманда любить їх.
Там можна подивитися, де нема заторів.
А ще звучить смішно. «Google».
«Google». «Google».
-L.O.L. -Га?
Якого біса? На мосту не можна виходити з машини.
Що ти робиш, Ніку?
Тобі не казали, що так не можна поводитися?
Мені багато чого не казали.
Але зрештою слухач з мене теж кепський.
КАЗКА ПРО МИНУЛЕ РІЗДВА
-Слухай, я його не захищаю. -То що?
Просто цей шмат лайна не вартий того, щоб ми втратили через нього роботу.
Йди прогуляйся. З'їж фалафель. Я впораюся.
Знаєш, я так не можу. Ти мій партнер.
Домашнє насильство: 3 виклики за тиждень.
Хлопець б'є бідну дівчину, як Кіт Мун барабани,
а нам ігнорувати це? Чому?
Тому що він адвокат якогось багатія? А ні.
Саксе, здається, ми сплутали ролі.
Ти - цинічний ветеран, що грає за правилами,
а я ідеалістичний новачок,
який не може змиритися, що іноді негідникам сходить з рук.
Кажу ж, Мер, фалафель. Він тебе кличе.
Зробимо так. Стукаємо в двері,
ти будеш добрим копом, а я буду самим собою.
Тримайся поруч, дивися, щоб я не покалічив цього покидька.
Може, жодного з нас не звільнять.
Якого дідька? Агов!
Ви ж ті копи, що приїжджали минулого тижня.
-Детектив Сакс, так? -Саме так.
Гадав, я висловився зрозуміло!
Закрий рота цій клятій істоті, Коко, бо, присягаюся!..
Агов, детективе, йдіть сюди. Давайте поговоримо.
По секрету між нами хлопцями, Саксе.
Знаєте, як воно буває? Починається як секс без зобов'язань.
Вона клянеться, що в неї стоїть спіраль.
Останній її хлопець, нібито, зробив із нею щось, і вона не може...
але зненацька вона вагітніє. В це можна повірити?
Селю її тут. Гарно ж тут? Безкоштовно. Меблі є.
І все, чого хочу, щоб, коли я захожу сюди перепочити,
про це ніхто не патякав. Розумієте?
Супозиторії.
Нова фішка. Хлопці засовують спідболи собі в дупу.
Я все думав: який йолоп таке робитиме?
А зараз зрозумів, що дивлюся саме на такого.
Схоже, у нас виникло непорозуміння.
- Невже? - Люди, з якими я пов'язаний,
яких я представляю...
Я не можу власними руками зняти з вас значок, та інші можуть.
Люди, з якими ви пов'язані.
Хочете вдарити мене?
Давайте.
Так буде легше.
Скажу прямо, щоб не було непорозумінь.
Я та людина, з я якою вам краще не бути пов'язаним.
Жодним чином, у жодний спосіб.
І коли я повернуся сюди...
зі значком чи без нього, я візьму твою голову...
запхаю її тобі в дупу й зроблю з неї для твоєї матінки...
Ти маєш рацію.
Може, мені треба попрацювати над манерами.
Не знаю, що й сказати тобі на це.
Може, скажеш, куди їхати?
-Гейлі. Де вона? -А я звідки знаю?
Це ти детектив.
-Ти був з нею. Так? -Так.
-То куди він вас повіз? -Я не знаю.
-Не знаєш? -Там було дуже темно.
-Наскільки темно? -Страшенно.
І там був коридор.
А потім ми зайшли у велику кімнату. Там було брудно й смерділо.
І всюди валявся непотріб.
Дуже старий непотріб, типу, з часів твого дитинства, Ніку.
І там були ящики. Великі дерев'яні ящики з дірками.
Він їх там тримає, Ніку.
Саме там цей монстр тримає дітей.
Нас може врятувати тільки одна людина.
Ти знаєш, хто це, і знаєш, де знайти його.
-Я тебе не залишу. -Ти маєш зробити це.
Маєш його знайти.
-Гейлі... -Приведи його.
-Але ж я... -Ти можеш це зробити.
Знаєш чому?
Бо я вірю в тебе.
-Ніку, я не можу її підвести. -Зворушливо.
А той чоловік? Розкажи про нього.
-Чоловік? -Той монстр.
Можеш його описати?
Гаразд. Зараз ми побачимося з моїм другом.
Він малював зі слів людей для поліції.
Його звільнили, бо він трохи...
Облиш. Цей хлопець професіонал, і він мені винен.
Тож щодо цього «монстра». Кажеш мені, який в нього вигляд,
я кажу йому, він малює.
-Зрозуміло? -Гаразд.
-Добре. -То нащо це робити?
Скільки разів казати?
Потрібен портрет, щоб його шукати.
Зрозумів? Так копи працюють.
Цигарки, алкоголь...
і дезодорант Axe.
Це може бути тільки одна людина.
Нік Сакс.
-Привіт. -Чорт забирай.
Що з тобою сталося?
Виграв у лотерею, купив нові шмотки,
кинув пити, завів персонального тренера.
Живу, як пестунчик долі.
-А ти як? -Та так само.
-Сам бачиш. -Так, звісно.
Емілю, прошу про послугу.
Опишу тобі декого - намалюєш портрет?
Знаєш...
Зараз інші часи.
Так, я бачу. Твої роботи справді...
-еволюціонували. -Я не це мав на увазі.
Зараз це коштуватиме тобі двадцятку.
Домовилися.
-Ти, починай описувати. -Так, він був дуже потворний.
Це якби у Монстра з Моря і Монстра з Туману народилася б дитина,
і вони б її вдягли у червоне пальто, наче Грінча.
Але він був дорослий. І не зелений.
Червоний костюм. І потворний.
Різдво - свято для друзів і родини!
Так. Ти був правий.
Сьогодні вранці...
ці покидьки при владі...
гадають, що їм будь-що можна.
«Так, Мер, ти ж не перший день працюєш,
знаєш, як все влаштовано».
Легко казати: «Навіщо в це лізти?
Вона сама винна».
Але ж якщо ми не вступатимемося за таких людей,
хіба нас можна назвати копами?
«Сам краще б не сказав, Мер».
Мене так тішать наші розмови.
Іноді просто треба з кимось про це поговорити.
Знаю.
Щоб не збожеволіти.
До біса Бюро внутрішніх справ.
Я візьму на себе провину.
Як мило. Може, закриєш?
Отже, ти напала на копа у відділку. Не наймудріший вчинок.
Ти сидиш під замком замість того, щоб шукати дитину.
-Як почуваєшся? -А як твоє око?
Я мовчу, що ти напала на єдиного копа у всьому відділку,
який може тобі допомогти.
І що, ти мені допоможеш?
Тут жодного чесного копа немає.
Ось це отримали батьки інших дітей, що зникли.
Різдвяні листівки.
Не варто питати, чи вони схожі.
Ані вимоги викупу. Нічого. Чому?
Може, ці хворі покидьки шаленіють,
знущаючись з батьків так само, як із дітей.
Пенні Бейкер. Оголошена зниклою вчора, листівки ще нема.
Будь-який нормальний коп може встановити стеження.
-Подивитися, чи буде листівка. -І хто її принесе.
Повернися.
Ця дівчинка, Гейлі, вона донька Сакса?
А це має значення?
-Міг би просто сказати «Санта-Клаус». -То це Санта-Клаус?
О! Це він! Це той чоловік!
Вибач, що згаяв твій час.
Зовсім ні, не згаяв. З тебе 20 баксів, Ніку.
Це тобі.
Послухай, Саксе. Голоси...
Я теж їх чую.
Куди ти мене ведеш?
Світ ігор, світ ігор
Світ маленьких дівчат і хлопчиків
Поки ти живеш у ньому
Щастя твоє не знає меж
Дитячий світ радості
Таємничий, веселий світ ігор
-Щойно ти туди потрапиш... -Гаразд, гаразд.
-Зрозумів. -Ніколи...
Не співай більше цю чи іншу пісню.
Треба, щоб ти покопався в своїй маленькій голові
і згадав щось про хлопця. Він шепеляв?
Кульгав? Мав якийсь запах?
Дивний запах. Як підпалений пластик. Але солодкий.
Я знаю цей запах.
Метамфетамін.
Це погано?
Що ж, це не добре.
Тепер я розумію, що краще було вибрати менш помітну тачку.
Казав, не треба махлювати в карти.
Так. Певно, тому вони за нами женуться. Або...
Бо ми їдемо на краденій тачці з краденою зброєю в багажнику.
Або це через ті три тіла у Ле Дика,
або через ту невизначену кількість трупів, що ми залишили в лікарні.
Чесно, таке завжди тішить.
Або тому що не залишили 20 процентів на чай.
Не хочу ображати тебе, але водиш ти дуже, дуже погано.
Не згоден. Дивись, як ми уникли заторів.
-І Google Maps не потрібен. -Ніку!
Хочу нагадати тобі, що на кону життя маленької дівчинки.
Веселого Різдва!
Знаєш, що? Розслабся.
Заспокойся. Відчуй дух Різдва.
Веселися. До того ж, кажу ж, я дещо придумав.
Ох і смачненька кашка.
Якого біса, Саксе?
Ой, ведмідь заговорив, Ніку.
Другий раз поспіль я працюю дарма, бо ти не стукаєш.
Ти ж обидва рази роботу не завершила.
Геть не смішно.
Певно, це чарівна морква, завдяки якій літають олені Санта-Клауса.
Слухай, я відшкодую тобі завдану шкоду,
але прошу допомогти мені.
Минулого разу на мене лишилися 4 трупи.
Цього разу все інакше. Я декого шукаю.
Фетиш - Санта. Вживає мет.
Його наче занурили з меду в сміття.
-Любить маленьких дітей. -Зрозуміла. Я з Сантами не працюю.
Мала дядька-збоченця, що вдягався Сантою на Різдво.
Він же ж був моїм дядьком?
-Я не хочу про це говорити. -Добре.
Маємо межі, які не перетнемо.
Та щось підказує мені, що ти знаєш, де шукати веселих Санта-збоченців.
Хіба ні, Ангеле?
Так, звісно. Я знаю місце, де ти їх знайдеш.
Це Північний полюс.
ПІВНІЧНИЙ ПОЛЮС
Що це за місце, Ніку?
Це, мій маленький аміго, Зимова країна чудес.
Раптом пити захотілося.
-Не розумію, що тут відбувається? -Що?
-Що-що? -Ви про цю Санта-тему?
Вони тут збиралися, скільки люди пам'ятають.
Санти з супермаркетів, вуличні, ті, що з дзвіночком ходять.
Тут вони зависають, і ніхто їх не осуджує.
Це ж нервова робота.
То ви щось братимете? Чи ми, типу, друзі?
Віскі. З нижньої полиці. Не розбавляйте.
-Можна брати скільки хочеш вишеньок? -Саме так.
Зачекай.
-Такі як ти хіба їсти можуть? -Ми можемо прикинутися.
Заради Бога. Все, забудь про вишеньки.
Подивися навколо. Він тут?
Ні, це все справжні Санти.
Я так чекав на це.
Я не пив вже 19 годин, пересох, як в'ялене м'ясо.
-Чуєш? -Ніку, ти плачеш?
Залиште пляшку.
Зачекайте. Я шукаю чоловіка.
Пошукайте на Grindr.
Санта-Клаус, любить маленьких дітей, навіть занадто, ви розумієте?
Киньте пляшку в будь-якому напрямку й потрапите в такого.
Злий і страшний. Скажи йому, він злий і страшний.
Дуже дякую.
Та, якщо не заперечуєш, питання ставитиму я.
-Я не коп. -Я це бачу.
-А що тепер робити, Ніку? -Спочатку, промочити горлянку.
Зняти напругу. Зібрати докупи думки.
А тоді до роботи.
Пенні Бейкер. Її батьки Брент і Емма.
Загубили її у ТЦ Рузвельт Філд.
Вони не «загубили» її.
Звісно. Її викрали.
То я «загубила» Гейлі? Гадаєш, це моя провина?
Ні.
Ми були в Брайант-парку. Дивилися Сонні Шайна.
Знаєш, того, що пропонує загадати три бажання. Я тримала її за руку.
А потім відпустила.
-Мені шкода. -Я не прошу про співчуття.
До того ж, ти навряд чи зрозумієш, видно ж, що ти не мати.
Ти не знаєш цього.
Я б побачила, якби ти була матір'ю.
Ти не мати.
Що ж, мабуть і я б не змогла навіть тримати дитину за руку без...
Мабуть, краще я говоритиму.
Еге ж. Буде весело.
Їй треба було нове пальто. Тому ми пішли в той центр.
-Діти ростуть швидко. -Щороку нове пальто.
Коли ви помітили, що вона зникла?
-Біля Burlington's. -Це магазин одягу.
-Він великий. -Знаю.
Відвернулися усього на пару секунд.
Вона пішла до дзеркала. Дівчата у її віці такі...
«Який в мене вигляд у цьому?»
-Не знаю, чому не пішов із нею. -Чи чому не пішла я.
Не треба звинувачувати себе.
А хіба можна не звинувачувати?
А ви, бідна, зовсім сама.
-Де ваш чоловік? -Тато Гейлі?
Не поруч. Він ніколи не був поруч.
Можна, я скористаюся...
Нагорі, другі двері зліва.
Це для тебе. Бо ти привітна.
-Їж. -Ні.
Ти ж хочеш побачити татуся, чи не так?
Так.
І я його хочу побачити.
-Їж. -Ні.
-Їж торт! -Ні!
-Давай, їж! -Ні! Я не їстиму його!
Ну ж бо. Їж фруктовий торт.
З'їж його і розкажи мені знову,
як твій тато прийде по тебе й врятує.
Гарне відміряється маленькими порціями...
-Ви впевнені? -Приблизно сім тижнів.
Схоже, Санта-Клаус має для вас маленький подарунок.
-Привіт. -Привіт.
-Що ти тут робиш? -Я...
Ось, купила тобі.
-Ти купила мені книгу. -Чівер.
Ти ж казав, що любиш його.
А, так...
Чи це ти просто казав, щоб затягти мене у ліжко?
Слухай, зроби мені послугу. Віднеси книгу додому.
Залишу тут - хтось забере її собі.
Я можу пригостити тебе ланчем? Нам треба поговорити.
Я не можу.
-Завжди так. -Я...
Ніколи нема часу поговорити, вдосталь часу на нас.
Агов! То наскільки глибоко ми у лайні?
-Привіт, Меррі. -Привіт.
Гаразд, бачу, що ти зайнятий. Але нам треба поговорити.
-Сьогодні ввечері. -Так.
-Це важливо, Ніку. -Я знаю.
Обіцяю. Сьогодні.
-Вони хочуть поговорити зі мною. -Пішли їх до дідька.
Цей чувак радіоактивний.
Саксе.
-Що там? -Цей покидьок побив її.
Мир на землі і в людях добро...
Саксе!
Ані руш!
Отже, це таки справді відбувається.
Якщо поворухнеться, стріляй.
Де дитина? Де та чортова дитина?
Саксе.
Саксе!
Я, звісно, все розумію.
Я ж не комуняка, Боже збав.
Просто кажу, що зрештою
це просто штука, крізь яку ми серемо - не більше, не менше.
Чуваче, може, годі? Я намагаюся працювати.
Не я просив безкоштовно станцювати.
Ні. Мій бос попросив мене вивести тебе з зали,
бо ти розлякував клієнтів. І я розумію, чому.
-Шкодити бізнесу - моя тема. -Гаразд.
Не знаю, що більше псує мені настрій: твій м'який член чи твоє патякання.
Та зрештою ти сюди не розважатися прийшов.
Я чула, як ти там розпитував.
Що це? Жалюгідне виправдання для розслідування?
Я вже й сам починаю так думати.
Поговори із Місіс Кігтик.
Ця сучка тут працює з дня створення світу.
І якщо в неї не буде відповідей для тебе, ти помилився клубом.
Про це ми не говоритимемо.
Місіс Кігтик?
Чим можу допомогти, Здоровило?
Впевнений, ви знаєте, чому я тут, і кого ми шукаємо.
Дасте мені інформацію під тиском чи дасте з доброї волі ?
Я хочу дати тобі у всі можливі способи.
І, впевнений, я б не відмовився.
Всі ті, хто вдягає костюм Санти, мають якісь психологічні проблеми.
Без цього в них не буває.
Та той, кого ти шукаєш, інший.
Нагадує мені хлопця, якого ми знали ще в ті часи,
коли Різдво було Різдвом.
Він працював у Gimbels, поки той не закрився...
Це місце було наче «Медісон-сквер-гарден» для Санта-Клаусів.
Центр всесвіту.
В нього добре виходило. Дуже добре.
Ніхто не підозрював, що насправді відбувалося
під цією мішурою й целофаном.
Виявляється, хлопець був справжнім психом. Монстром.
-Монстром? -Ельфи про це знали.
Від цих маленьких бешкетників нічого не приховаєш.
Вони знали, що він робить із дітьми, коли нема батьків,
і ненавиділи його за це.
Він псував імідж всім працівникам різдвяної ніші.
Скінчилося тим, що він повісився у відділі жіночої білизни.
Про це подбали ельфи.
Ви так кажете, наче були там.
Якщо й була, то не зізнаюся. Ні тобі, ні іншим.
Але то були інші часи. Кращі.
Тепер такі збоченці виступають по телевізору й заробляють мільйони.
Цей пілон був колись мій.
Я гарно виступала.
Чудова історія.
Та хочу вам нагадати, що мій монстр не помер.
А цей підвішений Санта з Gimbels -
яким чином він впливає на наш світ?
Не він. Його син.
В нього був син. Уявляєте собі?
Його забрали в дурку.
З тих пір ніхто про нього нічого не чув.
-Це син, Ніку. -Це тільки припущення.
Я не кажу, що він той, кого ви шукаєте,
і не кажу, що це не він.
Та все ж...
Іноді вночі я гадаю, де зараз той хлопчик.
Це фруктовий торт.
Це магія.
Тобі з'являються видіння.
Дивися!
Бачиш?
Пішли зі мною.
Пішли.
Маленька подорож.
Ти відведеш мене до свого татка.
- Скажи, що із нею все гаразд. - На жаль, не можу.
Вони плакали, і я їм повірила.
Як таке можна зробити з власним дитям?
Хто знає. 15 хвилин слави.
Я вже давно перестала думати чому.
Він мені ніколи не розповідав. Про те, що бачив.
У такі дні, як цей. Що відчував.
Гадаю, для цього в нього була ти.
Так, він був балакучий. Просто не замовкав.
Саксові не потрібно було плакати на плечі друга. Він був занадто сильним для цього.
І це, на твою думку, сильний?
А я завжди вважала, що ти знаєш його краще, ніж я.
-Я відвезу тебе додому. -Ми не закінчили.
Треба поговорити з іншими батьками.
-А тобі ще не досить? -Жартуєш?
-Так? -«Так?»
Так вульгарно відповідати на дзвінок.
-Чого ти хочеш, Блу? -Ти знаєш, чого я хочу.
Питання, що позбавлятиме тебе сну вночі,
це на що я можу піти, щоб отримати це.
Не переживай.
У мене з'явився інший підхід до Ніка Сакса.
Чим більше, тим краще...
-Ти і гадки не маєш, що зі мною було! -Ти і гадки не маєш, що...
Дякую, любий.
То ти готовий поговорити?
Я не хочу говорити.
Ти не хочеш говорити?
Ти обіцяв.
Я спитала тебе, і ти пообіцяв.
Давай так: тобі не треба буде нічого говорити.
Я лише поставлю тобі питання.
Що, як нам треба буде повісити ще одну панчоху для подарунків на камін?
Що ж, Амандо, це чудова ідея.
Давай приведемо ще одне безвинне дитя в цей чудовий, чудовий світ.
Повний чудових, чудових людей.
Чудових видів.
Чудових звуків.
Наша маленька чудова сім'я: ти, я і наш вузлик кісток і плоті.
Але...
Чому б не завести дитину?
Що найгірше може з нею статися?
Що її спіткає моя доля?
О так!
Прикольно. Ти дуже схожий на свій портрет.
Ніку, з тобою все гаразд? Що сталося?
О ні!
Я тебе бачу!
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко