Г-н Шелби, не сте на себе си. Ще повикам лекар.
Просто аз говоря на себе си... за себе си.
Майкъл, заминаваш за Ню Йорк.
Защо?
Трябва да се погрижиш за бизнеса в Америка.
Знаел си, че ще ме застрелят...
и си избрал да не ми кажеш.
Избрах майка си.
Томас Шелби, Лейбъристка партия - 48,564!
Отидох при лекар от твое име.
Започва, когато спреш. Когато си почиваш.
Г-н Шелби, трябваше да си почивате.
Едно нещо разбрах, Франсис.
За мен няма почивка на този свят.
Може би в следващия.
Артър?
"Не можем да ви дадем застраховката, която искате."
"Очакваме пълната сума."
Ето я и любимата ми част.
"Не сме чували за вас
и не ни е страх от заплахите ви."
Подписали са се - "Ангелите на възмездието".
Не са чували за нас.
Нека Аберама и Исая им се представят.
И, Фин...
стой настрана.
Да?
Чакай.
Чакай, чакай... Повтори пак.
Не.
Не, това не е възможно!
Питър, красивият ми пилот...
Ще отнесеш ли мен и печалбата ми обратно в Англия?
10 големи лъжички захар за мен, моля.
Къде е голямата?
Виж, Руби.
Татко е приключил с разговора.
Сега всичко ще е наред.
Не, не.
Не, не, не, не.
Не, не.
Ало?
Артър! Къде е Томи?
Намери го и му кажи, че загубихме всичко.
Стой там. И мирувай.
Томи ще ти се обади.
Артър, какви ги говориш? Как е възможно?!
Защото тази сутрин
в Ню Йорк в 6 ч.,
Стоковата борса на Уол Стрийт се сгромоляса
като парен локомотив.
И ние определено бяхме в него.
Мамка му!
- Хайде, обличай се! - Боже господи!
Докарай колата!
Трябва да се махаме. Побързай! Действай!
Тръгвам!
Промяна в плана. Не се прибираме в Лондон.
- Отиваме направо в Бирмингам. - Има и други пасажери.
Вече не.
Щом отиваш в Англия, идвам с теб.
- Не, не. - Обичам те и ти ме обичаш.
- Това е истината. - Джина, стига, хайде!
- Искам да се запозная със семейството ти. - Не, не искаш.
Сега вече знаете кои сме.
Хайде.
На дивана, там!
Сложи нещо за кръвта. Сестра ми ще ме убие.
Внимавай, бе!
Похарчила е хиляди лири за тези глупости.
Дай пиячка!
Извади го от мен и ме заший! Давай!
Отворко, дай си бръснача.
Достатъчно!
Не искаш да се издрайфаш върху дивана на сестра си.
- Знаеш ли какво правиш? - Правил съм го сто пъти.
Веднъж извадих куршум измежду две ребра, на два сантиметра от сърцето.
Вярно, че беше кон.
И че умря.
Дръж го, дръж го.
Готов си, мъничък е.
- Какво става?! - Мамка му.
Здрасти, Ейда.
Махайте се и двамата.
Ползвай това за раната.
- Натискай я. - Излизайте.
Съжалявам, Ейда. Счупиха статуетка на някаква жена.
Шибани статуетки.
Какво ти каза Томи?
- Шелби да стоят извън спорта. - За какво?
За да си пази репутацията?
Чуй ме. Имаме шанс.
Томи ни го предостави.
Той има власт, а ние - пари, миналото е зад нас.
Младият ти живот е безценен, Фин, шибан идиоте.
10 сантиметра по-наляво и щеше да си свършен.
Нямаш нищо за доказване, Фин.
Нищо!
- Тати! Тати! - Ела тук, хайде, ела!
Ела тук!
Какви ги вършиш, а?
Приключвайте, Джони.
Добре, чухте човека. Да действаме.
Къде е Чарлс?
Във фургона е, не иска да излезе.
Чул е Джони как го казва на цигански.
Разбира повече, отколкото си мислим.
Чул е, че си застрелял коня. Казах му, че е било от милост.
Обясних му, че така се прави, когато конят се разболее, но не разбира.
Тате, защо го застреля?
Чарли, излез веднага. Да се изнясим.
Чарлс? Ела тук.
Седни.
А сега ме чуй.
Конят ти беше болен, болеше го.
Ветеринарят не можа да направи нищо, дори Кърли не можа.
Затова го приспах.
- Така се прави. - Не! Така правиш ти!
Застрелваш коне, хора! Всички го знаят!
Опасност, красивият ми кон.
Твърде див да се състезава.
Не приемаше юздите и камшика.
Трябваше да е боен кон.
Пасбището му омръзваше.
Не можеше да стои кротко, отказа се от живота..
... и сега е свободен.
В мрака...
Ти плачеш.
Том...
Съжалявам.
Не знаех, че момчето говори цигански.
Запълни я, Джони.
Няма проблем.
Звънях у дома, в офиса.
Но и да ти кажа
няма да го повярваш,
затова ще ти покажа.
Казах на Майкъл, че ще се случи в петък.
Да...
Шибаният Майкъл... брокерът го посъветвал, че цените
ще рикошират.
Всички са го знаели.
Той е задържал.
- Майкъл не е продал? - Да.
Майкъл...
- Задържал е? - Да.
Майкъл е задържал...
продължил е да танцува и да играе...
и да чука в "бялото".
Чарли!
Чарли, ела тук!
Хлапето никога не слуша.
Никога не слуша, Лизи!
Какво трябва да направя, за да започнат хората
да ме слушат?!
Мамка му!
Какво ще правим сега, Томи?
Какво?
Лизи, отиваш с Артър в Бирмингам
и ще останеш в хотел "Мидланд". Артър, свикай среща
на борда на директорите утре на обяд.
Пълна среща!
А защо не днес? Какво му е на днес, Томи?!
- Трябва да помисля. - А, да.
Това го правиш най-добре сам, нали така?
Няма да съм сам. Никога не съм.
Лизи, шофьорът да се върне утре.
Артър, кажи на сина ми,
че понякога смъртта е добрина.
Хайде!
И сега какво?
Какво съм аз, джин?
Призоваваш ме от малкото си шишенце опиат?
Взимам го за болката, да се стопля.
За това ли е?
За топлина?
Топлината.
През всичкото това време...
Знам.
Любовта ни още я има.
Но трябва да послушаш гласовете, които чуваш.
Направи това, което ти казват.
Прекалено много е, Грейс.
Децата...
Трябва да се сбогувам.
Трябва да поспя.
Просто помисли, Том.
Линда!
Ето къде си!
Ти си председателят, Артър, дръж се като такъв!
Председател съм, а?
Не.
Аз съм шибаният портиер, Линда!
И няма да влезеш облечена така, скъпа.
Томи ме направи председател,
за да остане той чист.
Нарича се уговорка.
Това е възможност.
Знам кой съм, Линда.
Знам кой съм и се примирих с това.
Най-сетне.
Мога да живея с това.
Искам и ти да можеш.
И ти да го направиш, ясно ли е?
Какво има?
Какво искаш?
Председателят ли искаш?
С изискано куфарче и златна писалка?
Какво искаш?
Председател...
или портиер?
Мислиш, че ще чукаме и всичко ще е наред, че ще си мълча. Няма!
Всяка седмица брат ти е в Лондон, прави се на Робин Худ,
шампионът на народа, а ти си яхнал бомбата за него.
И според "уговорката" ви, ако нещо се случи,
ти ще го отнесеш - или ще лежиш, или ще увиснеш.
- И какво искаш ти? - Искам
да грабнеш шанса,
който Бог и Ню Йоркската стокова борса ти предоставиха.
Г-н Шелби, срещата започва скоро.
Да, добре.
Отивам.
Благодаря, Една.
И затвори вратата.
Така, сега...
- вкусни са -
... да започваме
Вчера, както всички знаете, стана шибано...
Случи се ужаснa катастрофа
Не само за нас,
а и за целия свят.
Случи се в Ню Йорк.
Там е станало
и бавно стигна до Лондон,
даже до шибаният Хонг Конг.
Всичко.. всичко е във въздуха.
Всъщност, всичко потъна, но..
не само ние пострадахме.
Целият свят пострада.
Много хора.
Във вестниците.
Навсякъде в новините е.
- Всички за това говорят. - Артър?
Дали да не изчакаме Томас?
Поли, сега Артър е председател на борда.
E, г-н председател, докато чакаме Томас,
може да разсея тъгата
и да изразя, като нов член на компанията, какво удоволствие е
да съм в заседателна зала с толкова много жени,
всичките толкова умни и декоративни.
Да, ние сме много модерна компания, г-н Грийн.
- Така е. - Макар че сред нас има и такива,
вкопчили се в старите си ценности.
Докъде сме?
Установихме, че дамите са декоративни.
Току-що седнахме, Том.
Всъщност, Артър има някои документи, които иска да покаже.
Така ли? Какви документи?
Точно обяснявах на всички, Том, че сме прецакани.
- И не е ли така? - И да, и не.
Вярно е, че голяма част от средствата на компанията
бяха инвестирани в американски бонове и дялове.
Инвестирани или скрити?
Всички инвестиции са одобрени от борда, Линда.
Само описаните в книгите, Томас.
Линда, след тази среща ще има друга, само за семейството.
Гласувахме ли за това?
-Артър? - "Артър, не можеш ли да контролираш жена си?"
Много модерна компания сме, г-н Грийн.
За да сме точни, всичко насочено
към борсата, сега ни дава възвръщаемост
от десет цента за долар.
"Нолън Банк ъф Америка",
където инвестирахме приходите си,
предлага по пет цента на долар за всеки депозит.
Да...
- Но има има надежда. - Защо?
Какво имаш там, магическа пръчка ли?
Като неизпълняващ длъжността директор, ми трябва разрешение
от председателя, за да представя стратегията си на борда.
Разрешавам, Том.
Козирките идват! Козирките идват!
Мики, Козирките идват!
Дами и господа, Козирките са на път. Моля, освободете масата. Благодаря.
- Радвам се да ви видя. - Браво, г-н Шелби.
- Г-н Шелби... - Да?
- Благодаря за това, което направихте. - Какво е то?
Копелето Фелоус щеше да ни изхвърли,
а сега намали наема наполовина.
Хубаво, радвам се да го чуя.
Докъде можем да стигнем с тази красива мечта, г-н Шелби?
- Докрая, братко, докрая. - Революция, човече!
Заради катастрофата казват, че ще ми орежат часовете, г-н Шелби.
- Къде работиш? - Грийнъмс Инжинеринг.
Братят Грийнъм. Познавам ги. Няма да ти орежат часовете.
Господ ви благослови, и двамата.
- Наслади се на питието си. - Господа и дами.
Ако се преместите в салонния бар,
ще получите по халба силна бира,
a за всеки служил във Франция ще има и чаша бренди.
И въпреки това което четете във вестниците,
искам да чуя песни и смях. Майната й на стоковата борса!
Майната й!
Заложиха на грешните коне и какво от това, мамка му?
Благодарим, г-н Шелби. Най-после политик, който върши работа.
Благодаря ти, братко, благодаря.
- Слез от дивана. - Извинявай, Ейда.
Поразвълнувах се.
Да.
Може ли да започна тази семейна среща с предложение?
От сега нататък да се срещаме другаде.
Съпругът ти вярва, че да го виждат
сред обикновените хора е добра политика.
Щом това ще е социлистическата ни кампания,
може да не носиш обеци по-скъпи от цялата кръчма, Поли.
Добре. Семейна среща. Първи предмет.
Това.
Изкопан от ръката на Фин вчера
от Аберама Голд с бръснач и твоя джин.
Фин?
Каза, че са ги пратили в Лаймхаус, в китайския квартал.
Кой ги е изпратил?
Аз.
Казах на Фин да не се меси и очевидно не ме е послушал.
Томи, скъпи, аз те слушам.
Слушам, когато ми казваш,
че няма да има повече спорт за никой Шелби.
Слушам те, когато ми обещаваш.
Какво има при китайците, Томи? Какво става?
ВЈ50,000.
В брой.
Той каза, че са изпратени там да убият някого.
Хлапето трябва да се образова, Томи, ама наистина.
Боже господи, Томи!
- Беше ясна възможност. - Възможност, която
ми предложиха конфиденциално и така я използвах.
Но си казал на Поли.
Томи ми каза, че в Източен Лондон има сводник, който продава деца.
Шибани деца, Лизи!
Сводникът е изнудвал старши член на Камарата на Лордовете.
- Много заможен мъж. - Сега сводникът лежи в канавка,
покрит с мухи. Светът е по-добро място.
Значи сега бизнесът ви е да оправяте света?!
Понякога, Ейда,
убийството е добрина.
Мъжът, за когото свършихме работата, е съдия от Върховния съд.
Получихме информацията от
от старши офицер от Скотланд Ярд.
В Лондон станах прител с много влиятелни мъже.
Отношението на полицията към сводника беше като нашето.
Не си е струвал процеса. Копоите разчистиха улиците за нас.
Това беше задача, зададена от съдия от Върховния съд, Скотланд Ярд
и Камарата на Лордовете.
Беше ясна възможност. Няма да се повтори.
- И беше правилно да се изпълни. - Да, мамка му!
Лизи, трябва да разбереш...
- Че си казал на Поли, не на мен. - Разбери, че коридорите в
Уестминстър са много слабо осветени
и за тези, които създават правилата, правила няма.
Ние държим въжетата. Кой ще ни обеси сега?!
- "Ние"? Ние дърпаме въжетата, нали? - Лизи, ако Фин ме беше чул,
ти нямаше да разбереш.
Ще обясня, когато се приберем.
Не ме занимавай с тези лайна.
И така..
Томи Шелби - депутат. Бизнесът - както винаги.
Стратегията, която очертах по-рано
за възстановяване конвенционалната част на бизнеса ще отнеме време.
- Междувременно... - Просто бизнес, както винаги.
Междувременно, късмет е, че запазихме
други източници на приходи в кеш.
Защото, докато борсата не се възстанови, кешовицата е кралицата!
А ние имаме кеш.
Никой няма да те обеси, Томи.
Ти сам ще го направиш.
Някой трябва да плаща за картините по стените ти, Ейда.
Чао-чао, Ейда.
Томи, по-леко с Ейда.
Поли...
... кога не съм бил по-мек с нея?
Томас, Ейда е...
Бременна.
Ейда е какво?!
Напоследък хората ми казват неща, дори без да говорят.
Чакай, чакай малко.
Ейда е бременна!?
И, Поли, трябва да убедиш, Ейда, че е 1929 г., времената се променят,
имаме много работа и на никой не му пука кой е бащата.
Наистина?
Аз вече знам кой е бащата,
Но стига ни толкова шок за днес.
Добре.
Така, продължавай вече.
От кога знаеш за Ейда?
Познавам лекаря й, той ми звъни.
Да, по-дълго от мен значи.
Погледни това.
Какви са тия писаници?
Китайски.
А, ясно.
Какво е?
Лоши новини?
Може би.
- Ангелите на възмездието? - Да.
Изгори писмото им.
Вече го направих.
Погледни това, Том.
Изваден от брат ни...
Най-после отнесе първия си куршум.
Никой не ме слуша.
Дай го тук, ще му го запазя.
Oще пазя моят.
Артър, може да кажеш на другарите ни, че може да се върнат.
Къде отиваш, братко?
Огромните загуби на Британската стокова борса
ще навредят на икономиката ни в обозримото бъдеще.
Затова моля търговските съюзи да прояват разбиране.
Нуждата от техните гъвкавост и сътрудничество ще е основополагаща
в идните месеци на опити да възстановим тази велика нация.
Г-н Томас Шелби.
Благодаря ви, г-н председател.
Почитаемият дясно-избран представител на гр. Епинг
моли членовете на търговските съюзи
да са по-гъвкави в изпълнението на задълженията си.
Всъщност, той иска трудовият човек да понесе последствията.
Огромното казино в Монте Карло е малка и незначителна афера
сравнено с дивите игри на късмета,
играни в Ню Йорк и Лондон
от комарджии с копринени ръкавици и боброви шапки,
които щом изгубят залозите си,
искат обущарите да платят за тях.
От името на обущарите и въглищарите в Южен Бирмингам,
и в цяла Великобритания, искам да предложа
тези, които безразсъдно загубиха
състоянията си в капиталистическата лотария
да се научат да си лъскат обувките,
да си носят чувалите и сами да си плащат сметките!
Г-н Шелби?
Исках само да ви кажа колко много харесах речта ви.
Говорите много красноречиво.
Благодаря.
Между другото, казвам се Моузли, Озуалд Моузли.
Да, знам кой сте.
Избирателният ми район граничи с вашия.
И да си призная, привлякохте вниманието ми.
Влез.
Имам лоши новини, господин...
Шелби.
Съгласихме се на 50 хиляди при приключване на работата.
Със съпругата ми имахме лош късмет на борсата в Лондон.
Тук са 20 хиляди.
За останалите ще трябва да почакате.
Кавалерията?
Да.
Прекарал съм доста време в чакане на кавалерията.
Веднъж с другарите ми чакахме три дни.
Когато пристигнаха кавалеристите,
офицерът, възседнал красив бял кон,
се пошегува, че се е забавил заради игра на белот.
Извадих револвера си Уеблей, застрелях го в главата,
откраднах му коня и го докладвах за малодушие.
Всичко заради игра на късмета.
След като хората ми са приключили работата в китайския квартал,
са събрали всички снимки, писма и чекове,
които ще ви докарат грижи.
Прибрах всичко на сигурно място.
В понеделник ще ми дадете всичките 50 хил. в брой
или ще открадна белия ви кон изпод вас.
Как, по дяволите, човек като теб е на доверена позиция,
в дворец на властта и привилегиите?!
Човек като мен?!
Лорд Съкърби...
...видях снимките.
Понеделник.
Шелби!
Съжалявам, че закъснях, Ейда.
Инструктирах ни Министерството.
В полицията се притесняват от ефекта от срива в индустриалните райони.
- Ясно. - Всичко наред ли е?
Да, наред е.
Загубихме пари в Ню Йорк, затова стоях до късно.
Брат ти зает ли е?
Имаше две срещи с Шапурджи Саклатвала,
бившият комунистически представителот Батърсий.
Обадиха му се анархисти от Уолсол,
уреждат си среща. Говори се за масова стачка
на шофьорите от Нотингам и Дарби, организирана от двама комунисти,
неизвестни до сега на специалните сили.
Говори по телефона и с Джеси Идън,
която организира комитет срещу намаляването на заплатите в града.
Но той ще докладва повече, след като се видят. Всичко е тук.
Имена и всичко останало.
Чух, че е докарал Лейбъристите до възторг днес в Камарата.
Само да поиска, и може да е опасен.
Не знаех, че пиеш бира, Ейда. Мислех, че е джин.
Времената са трудни.
Колко точно изгубихте?
Не се тревожи за това, Томи има план.
Мисли, че можем да превърнем
колапса на борсата в предимство.
Казва, че "когато другите отстъпват, ти напредваш" и, че
"можем да размахваме пачки в лицата на отчаяните".
Кажи на брат си от мен, че върши отлична работа.
Още два договора за военни коли
и части за армията в Индия са на път към него.
Мамка му.
Влез.
Г-н Шелби, това пристигна от Ню Йорк.
От Уинстън Чърчил е.
Бил е в Ню Йорк и е вечерял с Чарли Чаплин,
който споменал вашето име.
Значи е в Ню Йорк и не споменава срива.
Не. Въпреки че в барът снощи, частният му секретар призна,
че г-н Чърчил е изгубил 75 хил. за два часа.
Ами вие?
Бяхте ли засегнат, г-н Шелби?
Отивам в апартамента си, Адам.
Заключи.
Съжалявам, г-н Шелби, но имате още една среща.
Сам я уредихте, от миналата седмица е в дневника.
Журналист от "Таймс".
Работил е за "Бирмингам мейл".
Изпрати ви въпроси.
Казахте, че искате да се срещнете.
Той е отвън.
Да..
Покани го.
Г-н Шелби, г-н Левит от "Лондон Таймс".
Седнете.
Адам, прибирай се, аз ще заключа.
Г-н Шелби, помните ли ме?
Не.
Веднъж в Смол Хийт горихте снимки на краля.
- "Лондон Таймс". Добре се справяте. - Както и вие, сър, меко казано.
Изпратих ви списък с въпроси.
Да. загубих го някъде.
- Имате доста неща на главата. - Така е.
Спомням си само, че въпросите ви ме заинтригуваха.
Добре!
Извинете, само да...
А, ето тук е.
Е, г-н Шелби, традиционно в тази страна
журналистите не се интересуват
от личния живот на политиците.
Личния живот?
Но в тези модерни времена, най-вече в Америка,
журналистите започват да.. Е, да кажем, че...
Читателите казват, че
искат да знаят повече за хората, които ги представляват.
Разбира се.
Модерни времена.
Преди би било неджентълменско
да задаваш лични въпроси на публична личност,
или пък такива за бизнес. - Не се тревожете.
Аз не съм джентълмен.
Г-н Шелби, както казах и в писмото си,
преди 10 години бяха журналист в "Бирмингам Ийвнинг Мейл".
И, разбира се, работейки в този град,
беше невъзможно да не науча името
и репутацията ви.
След като видях, че са ви избрали като социалист...
Говорите за факта,
че работещите хора наистина могат да променят живота си към по-добро,
да насочат силите си в нови посоки, да открият нови методи,
да се целят в по-щастлив край,
дори да печелят награди за индустрия.
Това може да си го запишете, г-н Левит.
Въпросът ми към вас, г-н Шелби, е следният.
Промяната от букмейкър към политик-социалист
въпрос на израстване ли е
или един вид катарзис?
Да..
След като чух въпроса,
си спомних за писмата ви
и отличаващата се дума "букмейкър".
- Не бяхте ли такъв, сър? - Да.
Придобих лиценз за конни състезания през 1919 г.
От 1923 г. обаче трупам състояние
от производство, продажба и експорт на моторни превозни средства.
И по-късно - джин.
По-късно - три нови сиропиталища.
Можете да запишете всичко, г-н Левит.
Имам и друг въпрос, г-н Шелби.
По времето, когато бях в Бирмингам,
там беше и майор Кембъл.
Беше открит мъртъв.
Член на семейството ви бе обвинен.
Така, а отговорете ми вие на това.
От какво се бои повече десният ви вестник -
еволюция или революция?
И какво в мъжете от работническата класа, като мен,
изправящи се в Камарата на общините и говорещи от сърце,
ви безпокои толкова, че се опитвате да закопаете?
- Говоря за контректни събития, сър. - Които не помня,
с които никога не съм бил лично свързан
и след които всички обвинения са свалени.
А сега...
... си спомням, че получих писмото ви
и тогава помолих колега
да направи едно проучване.
Само за момент.
Ето го.
Майкъл Левит.
Нали?
Да.
Журналист.
Неженен.
Апартамент в Майда вейл.
Апартамент и срещу метрото.
"Неженен" е подчертано.
Г-н Левит обича разходките в парка.
Понякога сам,
понякога не.
Понякога с други мъже.
С други мъже.
Аз съм старомоден, Майкъл.
Вярвам, че личният живот трябва да си остане личен.
Не всичко модерно е добро, нали?
Това ще го запишеш ли
в малкото си тефтерче?
Е?
Още не,
не му казах.
Дали знае или не, няма общо с това какво пием.
Отлежало е.
Мамка му!
Това...
е за нас!
Да пием за бебето!
Поли, помниш ли последният път, когато бях бременна?
Щеше да ме отведеш в Кардиф,
за да го махна.
А този път?
Представи си.
Бащата е изплашен.
И бяга.
Изоставя те.
Миличка...
Бебето е черно,
копеле е и това е Бирмингам.
Но на теб не ти пука.
Защото светът се промени.
И очите на бебето са златни.
И ще я оставяш всеки ден
леля Поли да се грижи за нея.
Леля Поли, която настоява да я кръстиш Елизабет.
Откъде знаеш, че е "тя"?
Защото съм Поли Грей.
Момиче ли е?
Златно.
Ще се роди през 1930 г.,
когато всичко ще се промени към по-добро.
Ще има цвета на холивудски Оскар.
Какво ще каже Томи?
Томи знае.
Видял е колко светът,
голям и широк, и си е казал "И какво?".
Томи е прав, да знаеш, Ейда.
Сега летим над правилата.
Ние сме дръзки хора, нали, Поли?
И в това му е красотата!
Здравей, Сирил.
Поне ти още ми говориш.
Къде са всички?
Жена ви е горе с Руби.
Да знаеш, Франсис,
ако днес имаше избори в тази къща,
не бе бих ги спечелил,
дори да се бях изправил срещу самият дявол.
Съгласна съм.
Kъде е Чарлс?
Той е в конюшнята.
Благодаря.
Артър обясни ли?
Каза, че такава е божията воля.
Но ти не си Господ!
Не, не съм.
Още не.