EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Jag kan inte tro att det här händer, att jag lät dig göra det här.
- Alla var ju överens. - Inte jag.
- Att det var värt risken. - Det är ett misstag.
- Det är så här amatörer åker fast. - Nomi, hjälp.
Det kommer att ordna sig. ID: t funkade.
I England, vid utresan.
Det är skillnad när man reser in.
Vi håller koll på transportsäkerhetsverket.
Är det bättre?
Ni är ute i skogen och har knappt WiFi.
- Bug kollar det. - Här har ni Bug. Totalt klustrad.
Hej, Bug.
Läget, Neets?
Behöver du något?
Öronproppar.
Jag hörde det, men det hjälper inte för jag pratar i huvudet på dig.
Det vet hon. Hon menade det inte bokstavligen.
Han är bara orolig för att han älskar dig så mycket.
Du kan inget göra nu. Låt henne sova.
Maten är klar.
Vi kommer.
Men vad som än händer så ringer du mig.
Bug håller koll.
Det här besökandet
är lite som FaceTime utan telefon.
Precis vad jag sa!
Vad är det?
- TSA har höjt säkerhetsnivån. - Varför då?
Ännu en masskjutning.
Har inte masskjutningar blivit vardagsmat i USA?
Var försiktig.
Jag ska.
Ma'am! Han sitter i möte.
Det här är viktigare.
- ...mindre fuktigt i de länderna. - Herregud.
- Kala. - Jag stör igen.
Nej då.
Du har bara förvandlat ett tråkigt möte till ännu ett sällsynt nöje.
- Jag kommer tillbaka. - Prioriteringen är uppenbar här.
Och Raj, du umgås för mycket med mig
när du har en så vacker brud här i samma byggnad.
Jag lärde dig visst ingenting i skolan, min vän.
En av oss måste jobba, Ajay.
Vi ses.
- Mrs Rasal. - Kom, Kala.
De här leveransrapporterna är förfalskade. Allt.
Allt som ekonomichefen har godkänt har ändrats.
Godslistorna är rena lögnerna!
Du är rentav ännu vackrare när du är upprörd.
Vi säljer gammal antibiotika, indragna HIV-proteashämmare.
Vi säljer gamla, odugliga och kanske rentav giftiga läkemedel
till människor vars liv är beroende av dem.
Det är nog inte kul att höra, men det här är rutin.
Vi måste tömma vårt lager.
Och vår vinstmarginal, som för alla läkemedelsföretag,
är beroende av att vi inte slänger mindre effektiva läkemedel.
Du vet om det.
Det är så här affärer fungerar. Alla gör det.
En del av läkemedlen kan fortfarande verka.
Vi säljer den enda sorten som de människorna har råd med.
Du måste lita på mig.
Det gynnar alla.
Tänk om din far eller jag hamnade på sjukhus
och fick dåliga, utgångna läkemedel?
- Det kommer inte att hända. - Varför inte?
De här läkemedlen fraktas till andra länder.
Vi skulle aldrig riskera livet på vårt eget folk.
Vart då?
Utanför Indien. Som Kina eller Afrika. Långt härifrån.
Som Kenya?
Kanske det. Hur så?
Kala?
Har du sett det här?
MASSKJUTNING I NEW YORK 19 DÖDA, 42 SKADADE
Så mycket hemskt som händer.
Jag brukade undra om jag kunde göra något för att förändra världen.
Innan jag förstod att sådana tankar är okunniga.
Att försöka förändra världen leder bara till lidande.
Vi kan bara förändra oss själva.
Jag håller nog inte med.
Jag vet.
Det är därför jag inte kan hjälpa dig.
Du satt inte där förut, va?
Jag hoppas att vi kan besöka varandra igen,
när ditt tänkande inte speglar deras tänkande.
Nej, snälla, prata med mig. Du var på rejvfesten.
Varför ser jag inte var du är?
Man kan känna gravitation utan att veta hur det fungerar.
Det finns krafter som påverkar allt liv
som förblir bortom vår kontroll eller förståelse.
- Allt var annorlunda på den tiden. - Väldigt annorlunda.
Det fanns inga... masskjutningar.
- Herregud, såg ni nyheterna? - Vi hörde det precis.
De skyller alltid på religion, etniska grupper eller hudfärg,
men det enda som ingen säger...
- Det är alltid en man. - En snubbe som inte får något.
Våld har ett kön.
Herregud, jag älskar dina pappor.
Jag är fascinerad av att alla generationer tror på olika saker.
Vi trodde på marijuana och sex.
Vi var Svarta pantrar.
- Tuffa typer. - Nu tillagar vi quinoa.
Lägg av. Ni var mer intresserade av brudar än politik.
Och vad var den fina judiska flickan från Santa Barbara intresserad av?
Jag ville stoppa patriarkatets kontroll över kvinnokroppen.
- "Kopulation för en bättre nation." - Genom att ha sex med alla i Oakland.
- Med alla medel. - Mamma!
De överdriver.
Det är bara så fantastiskt att ni inte brydde er om
att ni inte visste vem hennes biologiska pappa var.
Vad kan man göra när hon ler mot en?
Jag vet.
Vi är här, vi är queer! Så vänj er, så vänj er!
Jag har aldrig haft så kul i hela mitt liv.
Det sa du till mig en gång.
Joaquin. Vad gör du här?
Jag ville inte ha något med dig att göra.
Jag gjorde mitt bästa för att övertyga dem att du inte gick att rädda,
- men de ville se det med egna ögon. - Nej...
Pappa, mamma...
Vad gör ni här?
Du är vår dotter. Vi ska ta med dig hem.
Pappa, jag trivs här. Jag vill stanna.
Titta vad du gör mot din mamma.
Det här? Det här... var det jag försökte förklara.
De har förändrat henne.
De fick mig att inse att jag inte kan leva med ett svin
- som använder mig som slagpåse? - Nu räcker det!
Joaquin, ta hennes väska.
Vill du slåss igen... din bög?
Bara om du vill få stryk av en bög.
Igen.
Tack.
Sluta. Jag går ingenstans med er.
- Var inte barnslig, Daniela. - Behandla mig inte som ett.
Allt jag har byggt upp var för din skull.
Men om jag måste så bryter jag kontakten med dig, en gång för alla.
Jag vet att det här är svårt för er att förstå,
men jag har en relation med dessa män
som inte grundar sig på hot, kontroll eller pengar.
Du kan inte vara skenhelig när du lever på mina pengar.
Behåll dina pengar. Hon behöver dem inte.
Snälla Daniela...
Kom hem med oss.
Jag är ledsen, mamma.
Jag är hemma.
- Hej. - Ett ögonblick.
- Är det Will igen? - Ja.
Jag vill bara veta vad planen är ifall ID-kortet inte funkar.
Det är det bästa jag någonsin har gjort.
Hur kan du veta så mycket om förfalskade ID-kort?
Alla transpersoner behöver nya ID-kort.
När staten gör dem svåra att få tag i, så gör jag det lätt.
Hon har inte gått igenom än.
Det kommer att gå bra.
VÄLKOMNA TILL CHICAGO DEN VACKRA STADEN!
Jag vet att du litar på Hoy,
men om jag var OBB skulle jag vänta på dig här.
Om de vet att jag är här beror det nog inte på Hoy.
Någon följer efter mig.
Ursäkta.
Diego!
Gud, vad kul att se dig.
Så...
Du är bruden med den konstiga accenten.
- Ja. - Jag trodde inte att han skulle komma.
- Jag borde nog inte vara här. - Will och jag är så tacksamma.
Han sa att han skulle förklara några småsaker.
Som varför han försvann i över ett år
utan att förklara ett skit för sin bästa vän.
D, förlåt mig.
Han säger förlåt.
Ja, visst... Jag vet inte varför jag beklagar mig för dig.
Han hör mig väl inte?
Kom.
Herregud...
Skojar du?
Jag förstår.
Vadå?
Vad vi gör här.
Känner du till Superdawg?
När han blir nervös måste han äta.
Jag måste äta. Vill du ha något?
-Det är bra.
Jag saknar deras malts.
Jag testar nog en malt.
Det brukar han beställa.
Fem, sex, sju, åtta!
Mamma?
- Hej, min son. - Hej, mamma.
Det här är Zakia, tjejen som jag...
Javisst. Det är trevligt att äntligen få träffa dig.
Detsamma.
Capheus har berättat om ert arbete med barnen.
Det är fantastiskt.
Barnen gör mer för oss än vi gör för dem.
Så skolan fokuserar på att lära ut olika former av konst?
Ja. Konst är grundläggande för utvecklingen av barns fantasi.
Man kan inte skapa något om man inte tänker ut det först.
Min son sa att du är utbildad i London.
- Ja. - Vilken gåva.
Det var det.
Du blev erbjuden flera jobb, men kom tillbaka hem.
Det finns mycket att göra här.
Det finns för mycket orättvisor, korruption, fattigdom.
Men jag älskar Kenya, precis som din son.
Min framtid är mitt land.
Det är därför jag är så glad att han ska ställa upp i valet.
Va?
Mamma, jag hade tänkt berätta en sak.
Jag brukade sitta här och tänka på framtiden,
och försöka föreställa mig hur mitt liv skulle bli.
Men jag tänkte mig aldrig det här.
Jag tror inte att någon vet vilket liv de kommer att leva.
Det är det som får livet att kännas levande.
Tror du även att det gäller människor
och att man i så fall aldrig kan känna sin egen man?
Eller sin egen bror.
Jag gillar inte den här osäkerheten.
Nej, men vad är alternativet?
Kala.
Du har besök.
- Vi kan stanna. - Nej, det behövs inte.
Vi måste prata.
Så du har olika röster i huvudet och en av dem är Will?
Jag vet att det låter konstigt.
Om han lyssnar på dig, betyder det att han hör allt som jag säger?
- Ja. - Ja.
Så när jag säger "Dra åt helvete, din jävla skithög, Gorski",
så hör han det?
Ja.
Jag förtjänar det.
- Han säger att han förtjänar det. - Ja, det gör han!
Fråga varför jag ska bry mig om honom
och hans galna flickvän som hör röster, när han verkar skita i mig?
- Snart ringer din mobil. - Jaha...
Hej, D. Jag ber om ursäkt.
Du kan inte bara be om ursäkt!
Kan du låta mig förklara?
Allt jag ber om är två minuter.
Jag har inte två minuter till dig.
Okej. Men kan du svara på en fråga?
Vadå?
Hur många gånger tog FBI in dig på förhör?
- Jag kan inte räkna så långt. - Du sa inget, för du visste inget.
Det var därför jag inte kunde ringa, för jag känner dig, D.
Du gillar att vara polis.
Och ett skäl till att jag gillar det
är att få sitta i vår varma, stinkande bil varje dag med min bästa vän.
Men jag vet även att min bästa vän är värdelös på att ljuga.
Om du fick sparken för att du försökte skydda mig
så kunde du inte vara polis längre.
Jag skulle jag aldrig kunna förlåta mig själv för det.
Bästa vänner bryr sig mer om varandra än om sitt jobb.
Ja, men du har en fru. Du har två fina barn.
Ja, och de saknar dig med.
Jag saknar dem.
Jag saknar dig.
Jag saknar mitt liv.
Jag försöker komma tillbaka, men jag behöver din hjälp.
Okej.
Okej. Vad vill du att jag ska göra?
Du hade rätt.
Jag försöker inte ursäkta mig. Jag försöker bara förstå det själv.
Jag har jobbat i företaget sedan jag var barn.
Jag packade lådor när andra barn spelade fotboll.
Så fort jag förstod matte lärde pappa mig att räkna ut marginaler.
Jag trodde på vårt företag så som andra tror på Gud.
Ju mer hängiven jag var, ju mer jag uppoffrade,
ju mer jag trodde på det,
desto mer skulle min gud skydda mig och min familj.
Ingen har varit viktigare. Det har fått mig att glömma bort...
...sådant som en man i min position aldrig borde glömma bort.
Men jag har ändrat på allting nu.
Vårt företag ska jobba på ett annat sätt i framtiden.
Kala, din blick fick mig att se vad du såg.
Och jag hatade det också.
Du är mitt liv. Allt annat är... ägodelar.
Och mer än allt annat... vill jag bli den man som du trodde att jag var.
Nej, nej, nej! Jag förbjuder det!
- Vi skulle ju diskutera det. - Det finns inget att diskutera.
Politik gör folk till idioter, och idioter till skurkar.
Politik blev din fars död.
- Jag förstår hur du känner det. - Så varför diskuterar vi det?
Jag vet inte.
Jag kanske har upptäckt saker som är fel...
och undrat om jag kan göra något åt dem.
Jag kanske är för lik min far.
Jag kanske är lika naiv som han.
Vi hade exakt samma gräl.
Men varför?
- Jag ska säga nej. - Men du vill säga ja.
Ja.
Men varför, när det är så farligt?
Hoppet dör aldrig.
Vårt enda hopp att göra vårt land bättre
är att göra det själva.
Förlåt mig.
Det sista jag vill är att göra dig ledsen.
Jag säger att jag drar mig ur.
Gör inte det.
Det enda jag begär är att du kommer ihåg
att du är allt jag har kvar av honom.
Pappa, förlåt mig.
Om du inte hade kommit till fängelset, om du inte hade brytt dig om mig...
...så kanske du hade levt i dag.
Jag känner mig vilsen.
Allt som var mitt hem...
...är borta.
Så fort jag börjar känna mig hemma någonstans...
...så måste jag ge mig av.
Jag är fångad mellan vad jag vill ha och vad jag vet att jag inte kan få.
Mamma... Jag saknar dig.
Jag mäter så mycket av mitt liv mot en eftermiddag med dig.
Förlåt, mamma. Jag förlorade matchen.
Din motståndare var nästan dubbelt så gammal som du.
Men jag förlorade, och jag gjorde dig ledsen.
Jag är inte ledsen, Sun.
Varför gråter du, då?
Mammor oroar sig för sina döttrar.
Jag är alltid orolig för dig när jag går på dina matcher.
Men jag är inte rädd.
Jag vet.
Det är därför jag gråter.
Din lärare sa att han aldrig har sett en boxare som är så modig som min dotter.
När jag tittar på dig, och ser din beslutsamhet...
...så vet jag att ditt liv inte kommer att bli som mitt...
...och det gör mig väldigt glad.
Det var den dagen då vi gick på vårfestivalen.
Du har mycket av henne i dig.
Hon fostrade mig.
Men Joong-Ki var för ung.
Det var min plikt att uppfostra honom i hennes ställe.
Men jag misslyckades.
Det som hände var inte ditt fel.
Många får aldrig uppleva sådan kärlek som du fick av din mamma.
Jag fick det då inte, men det gjorde mig inte till mördare.
Det är sant.
Men det förändrar inte känslan inom mig.
Jag vet att känslor kan komma i vägen för logiken,
men logiken kan på samma gång förstöra de känslor som gör livet värt att leva.
Min bror dödade min far på grund av mig.
Det är ingen känsla. Det är ett faktum.
I många år efter att min far blev mördad...
...såg jag det som min plikt att hämnas honom.
Jag stal ett vapen.
Jag såg mig själv skjuta mannen som dödade honom, flera gånger.
Men det gjorde du aldrig.
Nej.
Varför inte?
Min mamma.
Kom och sätt dig. Jag vill prata med dig om din far.
Jag frågade om hon hatade männen som hade dödat honom...
- Och hon sa: - Jag har ingen plats i hjärtat för hat.
- Jag har ingen mor som ger sådana råd. - Kanske inte.
Men du har oss.
Tänker du säga att jag ska lita på polisen?
Nej.
Min pappa var som din bror.
Världen är bättre utan dem.
Jag är mer förvirrad än jag var förut.
Det finns inget enkelt svar, Sun.
Vad du än bestämmer dig för så behöver du inte göra det ensam.
Jag struntar i var hon är.
- Mr Rodriguez... - Du har klippt dig!
- Du har inte bokat tid. Sir! - Har du sett den?
Jag får ringa tillbaka.
Har du sett den?
- Ja, jag har sett den. - Den har nästan 2 miljoner träffar!
Kan du fatta?
- Det är otroligt. - Det här är lite pinsamt.
- Din advokat skulle ju ringa dig. - Han sa åt mig att prata med dig.
Jaså, gjorde han det?
Okej, då gör vi det.
Innan du börjar... Jag vet att jag har haft svårt att hitta rätt projekt.
- Det är inte det. - Jag behövde göra det här först.
Jag önskar att du hade pratat med oss först.
Varför då?
Jag ska inte linda in det.
Vår agentur representerar dig inte längre.
- Va? - Det var inte jag. Jag kämpade för dig.
Jag tycker att det du gör är väldigt... Det är viktigt!
- Vad menar du? - Det finns viktiga kunder här på CMA
som inte gillar din...
Vad vill du kalla det, din livsstil?
- Det är ingen livsstil. - De sa till ledningen
att de fick välja dem eller dig. Okej?
- Vem då? - Det här samtalet har aldrig ägt rum.
Vi beslöt att gå skilda vägar och önska varandra lycka till,
och utforska andra möjligheter, etcetera, etcetera, etcetera.
Du sa att jag var er stjärna.
Du ljög för oss med.
Tack.
Får jag komma med en åsikt?
Jag kom ensam.
Jag vill bara prata. Det är allt.
Hur visste du att jag skulle vara här i dag?
Det gjorde jag inte.
Jag var varit här varje morgon, före mitt skift.
Jag trodde att du skulle komma tidigt.
Jag visste att du skulle besöka dem.
Jag hade känt likadant om min far hade begått självmord.
Min far begick inte självmord. Han blev mördad.
- Det är en hård anklagelse, ms Bak. - Det är ingen anklagelse.
Det är ett faktum, inspektörn.
Kan du bevisa det?
Jag vet vad min bror har gjort,
och jag struntar i om du och polisen tror mig.
Jaså? Varför då?
För att jag har sett hur ditt rättssystem fungerar,
och det sista jag väntar mig av det är rättvisa.
Ms Bak...
Jag menade vad jag sa till din lärare.
Jag står på din sida.
Vi vet att din bror inte är som media framställer honom.
Vi misstänker penningtvätt inom hans företag,
men vi kan inte bevisa det än.
Lyssna på dig själv.
- Är det det systemet du tjänar? - Ja. Rättssystemet är inte perfekt.
Jag ber dig att du litar på mig och jag lovar att skydda dig.
Jag behöver inget skydd.
Är du säker på det?
Jag lovade att bara prata,
så jag tänker inte stoppa dig om du vill gå.
Men det här kan vara min sista chans att få en returmatch.
Får jag föreslå ett prov på din osårbarhet, ms Bak?
Lite sparring.
Om du vinner så går du vart du vill.
Men om jag vinner...
...så följer du med mig och lämnar en redogörelse.
Om du inte tänker stoppa mig så behöver jag inte slåss mot dig.
Nej, det behöver du inte, men jag hoppas att du vill.
Jag har tänkt på vår kamp hemma hos mrs Cho.
Mycket.
Jag har inte tänkt på den alls.
Okej.
Visa mig vad du har lärt dig.
När var sista gången du förlorade en match?
Det kommer jag inte ihåg.
Jag minns den rörelsen från din match mot King Kong Kim.
Han var vår bästa fighter, och du högg ner honom som ett träd.
Så där?
Exakt så där.
Har du fått nog?
Nej, ms Bak.
Nej.
Du tänker för mycket, inspektörn.
Min lärare säger samma sak.
När jag hade förlorat en viktig match
sa han att jag grubblar på vad jag borde och inte borde göra.
Han säger att kampsport är inget man utövar med huvudet utan med hjärtat.
Håller du med honom?
Du skulle ha nytta av att ägna mer tid åt din lärare
och mindre tid åt att störa mig.
Men det här är mycket roligare.
Kom.
Nu kör vi.
Jag tror att jag vet varför du inte minns dina matcher.
Du slåss inte mot en människa.
Du slåss mot något annat.
Du använde en falsk identitet för att slåss, på grund av din far.
Jag tror att han vägrade att se dig och att inse hur speciell du är.
Du har blivit bättre, inspektörn.
Det var nästan ett år sedan som du kysste mig här.
Riley, jag...
Jag vet att jag har betett mig...
...lite konstigt på sistone, men det är inte meningen.
- Jag vet. - Det är bara...
Jag har aldrig älskat någon...
...så som jag älskar dig.
Jag lovar att komma tillbaka till dig.
Det svåraste är att vänta.
- Jag vet. - Det är...
Tror du att det dröjer länge till?
Nej.
Det kan bli i morgon. Det kan bli nästa vecka.
Eller så blir det nu.
Och så råkar det vara.
Är han här?
Arkipelagen har talat.
Jag har fått en adress.
Ni måste åka dit. Ni måste åka nu.
- Vadå? Viskaren. Var då? - Förlåt.
Men du kommer också att få spel.
- Vad är det? - Jag kunde inte sova.
Jag var nyfiken på masskjutningen.
Jaha?
En som dog var en brittisk politiker, Mitchell Taylor.
Han höll tal när det hände.
Det här är ingen flummig tanke
om att sitta i en ring och sjunga Lennons "Imagine".
Det här är för att påminna folk om att fria samhällen är starkare.
Talar han i en moské?
- Är han muslim? - Nej. Det var ett slags fredsmöte
med judar, muslimer, kristna, ateister.
Sedan städernas uppkomst har öppna, mångkulturella samhällen
varit de platser som världens elit har velat åka till,
medan monokulturella, förtryckande samhällen
är de platser de har velat fly ifrån.
Herregud.
Stackars människor.
Det är fruktansvärt.
Vad hände med mördaren?
Han försöker skjuta sig själv.
Världen vore mycket bättre om de började med sig själva.
Eller hur? Men precis innan han skjuter...
Bra. De tog honom.
Ja.
Men det är så sorgligt.
Taylor försökte göra något åt rädslan för det okända,
så jag började läsa hans tweet, inlägg och intervjuer,
och jag tänkte att Internet är en sorts psycellium,
som det du upplevde i skogen med Angelica
där minnen och ögonblick existerar bortom oss...
Så såg jag det här.
Ruth El-Saadawi?
Skumt, va?
Så började jag tänka, som du tänker,
att ett sammanträffande kanske inte är något sammanträffande,
när mobilen plingade och jag skrek.
De grep mördaren, men publicerade inte hans namn förrän nu.
MOSKÉ-SKYTTEN HAR HÄNGT SIG I FÄNGELSET
Todd.
Herregud.
CHICAGOPOLISEN
Nej...
Självklart.
Du måste skämta.
- Kom. - Riley.
Okej. Det här är kusligt.
Jag gillar inte det här. Vi hittar ett annat sätt att nå Viskaren.
Will! Riley! Jag vet varför Viskaren var borta. Han satt i fängelse.
Han lobotomerade Todd och fick honom att mörda politikern Mitchell Taylor.
Herrejävlar. Kyrkan?
- Varför då? - Det var här som mötet skulle vara.
Det här blir konstigare och konstigare.
Riley? Herregud.
- Han sa att jag skulle gå nerför trappan. - Vem då?
Mr Hoy.
Vill du höra vad polisen tycker? Aldrig att jag går dit ner.
Ja. Tack.
Om det här var en film
är det nu som den roliga, men irriterande typen blir mördad.
- Han sa att jag måste gå ensam. - Det löser ju mitt problem.
- Jag väntar i bilen. - D!
Will, OBB arbetar inte så här.
Det här är någon som är väldigt rädd.
Om jag skulle göra det de ska göra skulle jag också vara rädd.
Jag gjorde en liknande scen i Forgive Us Our Trespasses.
Vad hände?
Alla dog.
Det hjälpte inte.
DRICK MIG
Nej.
Det är ett test.
De måste få veta att jag är ensam.
Nej.
Fem minuter. Om fem minuter skickar jag in Diego.
Jag behövde veta hur långt du skulle gå.
Jag behövde veta om jag kunde lita på dig.
Jag förstår.
Det känns konstigt att äntligen träffas.
Du och ditt kluster existerar på grund av mig.
Du arbetar med professor Kolovi.
Du hjälpte Angelica att fly.
Vi visste båda att hon skulle föda ett nytt kluster.
Efter vad som hände hennes första
skulle hon hellre dö än att låta det hända igen.
Varför just här?
Angelica hörde mig sjunga en dag och frågade var jag hade lärt mig det.
Jag berättade om den här kyrkan.
Det var hennes idé att gå hit.
- Varför arbetade Angelica med OBB? - Hon letade efter sina barn.
Vad hände med dem?
Ingen av oss förstod hur fort OBB förändrades.
När jag började var det väldigt annorlunda.
Dr El-Saadawi var en visionär. Jag träffade henne på Stanford,
och det arbete jag utförde med henne kände nästan... heligt.
När hon dog hoppades jag att professor Kolovi
skulle fortsätta med det hon hade påbörjat.
Han kanske trodde på det hon gjorde en gång i tiden, men inte nu.
Inte sedan han träffade dr Milton Bailey Brandt.
Det var det första namnet han hade.
När han kom till universitetet
hade han forskning om utvecklingen av sensoriums frontallober,
som vi alla ville komma åt.
Vi misstänkte hur han fick tag i informationen, men ingen ville fråga.
Men Brandt hade aldrig löst problemen med nervtransplantaten utan Angelica.
Ett nervtransplantat?
Det härmar kopplingen i ett kluster
och överför medvetandet från en sensorium till en annan.
Varför då?
Jag är akademiker. När jag hörde dig komma ner för trapporna
visste jag inte om jag skulle klara det här.
Men jag vet vad som hände i New York.
När jag såg de stackars oskyldiga människorna bli dödade...
Om vi har möjlighet att förhindra att något så fruktansvärt händer...
...borde vi inte göra det då?
Vet du vad Angelica kallade Brandt?
Viskaren.
Hon sa att rösten i huvudet som säger åt en att skära upp handlederna
eller ta en näve piller eller hoppa från en höjd...
Den rösten skriker aldrig. Den bara viskar.
Tack.
37 MILKWOOD CAMBRIDGESHIRE
Han sover på blockerare.
Jag nådde honom inte för några timmar sedan.
Så du vet inte säkert om han är där?
Nej.
Medan vi står här kan han vakna.
Hon har rätt.
Då gör vi det.
Är du redo att kallblodigt döda en man?
Jonas?
Hej, Will.
Undertexter: Annie Nilsson