Jeg vokste opp på Sunshine Coast i Australia,
så familien min og jeg var aldri langt fra havet.
Var vi ikke i det, var vi på det.
Vi bodde så og si på båten vår, Home Abroad.
Det var trangt om plassen for mamma, pappa og oss fire barna,
men vi var glade fordi vi var sammen.
Om kvelden fortalte mamma eventyr om en stjernemann på himmelen,
og bølgene vugget oss i søvn.
Jeg glemmer aldri første gang jeg seilte alene.
Spenningen da jeg fikk vind i seilet,
magien og tiltrekningen til havet.
Jeg var kapteinen, og hele verden lå foran meg
og ventet på å bli oppdaget.
Jeg hørte havet rope navnet mitt.
Da jeg var tolv år, var jeg besatt.
I fire år studerte jeg havet og bølgene
og lærte alt jeg kunne om seilbåter.
Jeg jobbet tre deltidsjobber og sparte penger,
fordi jeg drømte om å en dag seile verden rundt.
PRØVESEILAS. SEPTEMBER 2009. STILLEHAVET NÆRT AUSTRALIA.
Jess, hvordan går prøven?
Et lasteskip traff meg. Dukket plutselig opp.
Tar du inn vann?
Nei. Det ser ikke sånn ut, men jeg ble avmastet.
Hvorfor gikk ikke alarmen?
Ok, gi meg koordinatene dine.
Vi er 26 grader, 25…
Jess, pust.
Fokuser.
Herregud, hva har skjedd?
Hun har det bra. Kolliderte med et lasteskip.
-Ble hun truffet av et lasteskip? -Kult.
Ikke kult, Tom.
Vil hun klare seg?
-Det går nok bra. Gå og legg dere. -Ja, særlig.
-Jess, er du skadet? -Nei, mamma, jeg har det bra.
Virkelig. Jeg lover.
Trodde vi var enige om ingen kollisjoner.
Jeg måtte bare.
Kan jeg få snakke med Jess?
-Kan jeg prate med henne? -La Hannah.
-Var det et piratskip? -Hun tar feil av koordinatene.
Jeg ringer kystvakten.
Nei. Reporterne vil samle seg i havnene.
De vil se henne mislykkes. Hun kan ikke halte hjem.
-Vet vi om båten er sjødyktig? -Hun tror det.
-Så lenge 16-åringen… -Jess må vite at hun klarer dette alene.
Hun er 32 kilometer fra land.
Tenk om hun gjør dette 3200 kilometer fra nærmeste havn.
Vi møter deg i marinaen. Det er nok ikke så ille.
Takk, Em.
Jess!
Ok, når jeg sier "kryss",
skal vi flytte seilet over til den andre siden.
Klar til å vinne?
Greit, la oss begynne.
-Hei! Jess, hva er galt? -Jeg er ikke klar.
-Ikke? -Vennen.
-Vil du ikke? -Jeg tror vi må finne sjøbeina.
-Greit nok. -Jeg hørte du er favoritt.
Ja. Kanskje.
Kom igjen, Jess!
Du vet ikke hva som er der om du ikke prøver.
Ikke så langt.
Vent, Emily.
Fort, Jess!
Kom hit. Sånn.
Jessica Watsons eneste prøveseilas ble avbrutt, og kritikerne…
Atherton! Hei, Atherton!
Hvorfor får han lov til å være der?
-Atherton. -Ben.
Jeg vet ikke hva dere tror dere gjør.
Vel, vi er vel her fordi
den båten er sjokkerende liten å sende et barn ut på havet i.
-Den er ustødig også. -Kutt ut.
Gribber.
Så ikke mat dem.
Hvorfor mater vi ikke gribber?
Det er ikke hver dag noen så ung som søsteren din prøver på dette.
Det er en stor greie. Folk har spørsmål.
Hun blir en målskive.
Lykkes hun, er hun en helt. Mislykkes hun, selger tragedie.
Hun er ti.
De ser etter svakhet. Ikke la dem behandle deg annerledes.
Du er en kaptein, ok?
Jeg er Ben Bryant, Jessicas rådgiver.
Jess.
Jeg er Jessica Watson.
Og jeg planlegger å bli den yngste
som seiler verden rundt uten stopp og uten hjelp.
Hva skjedde i går kveld?
-Det var en kollisjon. -Din feil?
Et lasteskip vek fra ruten.
Jessica, dette var første kveld av din eneste prøveseilas.
Hvordan skal du komme verden rundt om du ikke kommer fra havn til havn?
Vi er ikke her for deg. Takk, Ben.
-Jeg tror jeg kan det. -Vet du hva som venter?
Vi snakker om åpent hav, bølger på størrelse med bygårder,
vind på sytti knop.
Dette er Mount Everest innen seiling.
Vel, ja, ruten er utfordrende,
men jeg har seilt halve livet, så…
Et par år, altså?
Jeg har seilt 10 000 nautiske mil. Jeg er kvalifisert.
Og vi er forberedt.
En forbereder seg ikke på et lasteskip som overser radaren.
Så hvorfor varslet ikke alarmene deg før ulykken?
Jeg glemte å slå dem på.
Mr. og Mrs. Watson, det gjør dere vel usikre å høre det?
Hun gjorde en feil. Jeg er sikker på at det ikke skjer igjen.
Synes dere ikke 16 er for ungt?
Hvorfor skal vi hindre drømmene hennes?
Hun har jobbet hardt og bevist at hun klarer det.
Så når er den nye avreisedagen?
Vi må vel dra i midten av oktober.
Så to uker. Optimistisk, ikke sant?
Det er det siste vinduet før Sørishavet fylles av isberg.
Jessica!
Hva med at myndighetene vil avlyse?
Ben, er du den rette til å få henne hjem?
Jeg har erfaring.
Men som kaptein i Millennium Cup, mistet du en av dine egne. Matt Turner.
Ok, det holder.
-La meg fullføre… -Nei. Vi er ferdige.
Fire år med hardt arbeid koker ned til dette.
Jeg så på radaren og så ikke skipet.
Det var en liten lur. Jeg tenkte ikke…
Nei, du tenkte ikke. Det var uansvarlig, Jess.
Du oppga feile koordinater flere ganger.
Det er sinnstilstanden din som betyr noe.
Hvis dysleksien tar over, er du fortapt midt i havet.
Ok. Greit, vi skjønner.
Tror du vi kan fikse den?
Litt hastverksarbeid, men ja.
Det er litt liv igjen i henne.
Men dette er ikke små reparasjoner.
Vi mangler penger, arbeidskraft og steder å fikse den.
Hjelper ikke sponsorene mine?
Vet ikke om de vil betale for en ny mast to ganger.
Vi kan være kreative. Gjenbruke denne masten, lappe der vi kan.
Nei. Vi gjør det rett ned til minste skrue.
-Og om vi ikke får penger? -Vent et år til.
-Pappa! -Din sikkerhet er alt som betyr noe.
Jeg avlyser dette hvis ting ikke gjøres ordentlig.
Kanskje vi burde gjøre det uansett. Dette har vært en vekker.
-Det var et uhell… -Ingen tar noen avgjørelser nå.
Vi venter og ser hva sponsorene sier. Hva, Jess?
Ja. Akkurat.
Fjorårets vinnere av finalen i NRL, Manly Sea Eagles,
ser ut til å vinne igjen i år
etter å ha knust Melbourne Storm 34-6 i helgen.
Dette blir Manlys tredje finale på rad.
Husk nettball etter skolen.
-Se på meg. Og… -Jepp. Og gå!
Veldig bra!
Jeg tror ikke noe nytt dukker opp der, Tom.
Veldig bra. Du gjør deg selv svimmel.
Jeg vet det!
-Jeg har deg! -Hei! Kutt ut!
-Betaler de meg for intervjuer? -Ikke nok.
-Jessica Watsons eventyr begynte… -Se!
da familien pakket sammen livet og reiste tvers over Australia.
Da hun leste solo-seileren Jesse Martins bok,
ble hun inspirert til å foreta en jordomseiling.
Mens hun fikk hjemmeundervisning, begynte tolv år gamle Jessica å trene
med den beryktede sjømannen Ben Bryant og jobbet hardt for å følge drømmen sin.
Men har den drømmen blitt et mareritt?
Ny vri!
Barnevernsgrupper
kaller forsøket uansvarlig og farlig.
De kan ikke for det.
Et barn har ikke evnen til å forstå risikoen.
Skulle tro de hadde noe bedre å snakke om.
Spørsmålet på alles lepper: "Er Jessica Watson for ung,
og hvor er foreldrene hennes i dette?"
Man lurer jo på om dette er hennes drøm eller deres.
Det er på sosiale medier også. De kaller oss "lavmålspirater".
Kom igjen, det er flott.
La meg kommentere!
-Nei, Hannah. -Nei.
Regjeringen i Queensland jobber med en lov
for å stoppe Jessica fra å seile, med henvisning til barnevern.
De kan ikke gjøre det! Kan de?
Personen du ringer er utilgjengelig. Prøv igjen.
-Det kan ikke være så ille. -Nei da. Alt faller bare i grus.
Alle slippene er fulle.
Har ikke råd til hjelp eller deler, og ingen av sponsorene svarer.
du må gi dem tid.
Jeg har ikke tid.
De ser nok på nyhetene.
-Alle sier jeg ikke klarer det. -Hvem bryr seg?
-Du tror du klarer det. -Om Pink fikses i tide.
Jeg vet at ting ikke går etter planen,
og hvor frustrerende det er.
Men det er når ting går galt at din sanne karakter avsløres.
Akkurat nå ser jeg på en sterk, engasjert, iherdig ung kvinne
som vil finne ut av dette.
Er jeg ikke alltid de tingene?
Nei, resten av tiden er du et mareritt.
Ja.
Du kan overvinne alt om du fortsetter å jobbe med det, Jess.
Jeg har sett deg gjøre det før.
SOM POLENE TIL EN MAGNET
Det er umulig.
La oss prøve noe mer i din gate.
Fargene hjelper deg å fokusere. Prøv igjen.
Jesse Martin, den yngste personen
som seiler alene
verden rundt.
Rundt hele verden?
Kan du gjøre det?
Jeg gjorde en full inspeksjon, og det blir dyrt.
Og vi trenger en ny mast, ny rigging, skrogreparasjoner.
Det er bare en liten forsinkelse.
Bare jeg drar før november.
-Hallo, Jorden til Ben! -Hva?
Kom an, jeg mener det.
Vi klarer dette. Vi har tid å fikse Pink…
Jeg vet det.
Kommer du?
Hvor da?
Jeg har noe å vise deg.
-Ben, jeg vil ikke ha en ny båt. -Ja.
Pink og jeg er et lag. Jeg kjenner Pink. Jeg vet når hun er sint.
-Jeg vet når hun er i trøbbel. -Ja.
Jeg samlet litt hjelp.
Da media angrep deg, kunne jeg ikke stoppe dem fra å hjelpe.
Hvorfor?
Vel, media gikk etter en av våre egne.
Du seiler kanskje alene, men du tilhører en stamme nå.
Dette får deg på vannet før de vedtar loven.
-Det er ekte, Jess. Se bak deg. -Hun er her!
Hannah, ikke rør noe! Nei!
Kom igjen.
Fille? Takk, kompis.
Ok, et øyeblikk.
Så det er én, to, tre, fire.
Tom!
TENKER ALLTID PÅ DEG
DASS
VÅG Å DRØMME
Hei, Roger. Rog, kompis, et kjapt spørsmål.
Hei, Pink.
Velkommen tilbake.
-Nei! -Rolig!
Kan de ikke ta pause i én dag?
Og kravet om at Jessica må stoppes vokser. Selv faren hennes uttrykte tvil i dag.
Rog! Hva synes du om Jess' kollisjon?
Enhver tenåring som krasjer et kjøretøy fyller deg ikke med selvtillit.
-Hva skjedde med å unngå media? -Det var en spøk.
-Som du kom med på riksdekkende TV. -Han tok det ut av kontekst.
-Tror du ikke jeg klarer det? -Hva?
Jeg vet ikke.
Jeg trodde dette var noe du ville være opptatt av i en måned.
-Så ville det gi seg. -Rog, slutt.
Unnskyld.
Vil du ikke at jeg skal dra?
Hei.
Hør på meg, ok?
Jeg vil at du skal oppnå alt du ønsker.
Men
du er den lille jenta mi.
Ok?
Ok.
Jess.
Ikke begynn.
Pokker ta.
Du vet at han ikke mener det. Han er bare redd.
Nei, kanskje journalisten har rett,
kanskje jeg bare skal gi opp og heller snike meg på fester.
Pappa liker ikke det heller. Stol på meg.
Du vet, folk vil alltid ha meninger
om hva du bør og ikke bør gjøre.
Jeg ser hvor glad du er når du seiler,
så gjør det for deg.
Du er veldig klok.
Greit. Overraskelsestid.
Ok.
Jeg lagde en blogg for turen din.
-Hva? -Ikke vær redd. Jeg driver den.
Da kan alle høre stemmen din,
for jeg synes den er verdt å høre på noen ganger.
Takk, Em.
Tim Tam?
Ok, jeg er oppvarmet.
-Er dere klare? Tre, to, én. -Vi kjører.
Dagen har endelig kommet.
Om bare noen timer, og etter mange hindringer,
skal Jessica Watson ta fatt på sin solo-reise,
og hun ignorerer kritikerne og kommer i gang før ny lov.
Der satt den. Kjør den.
Sånn. Ja, takk, kjære.
Til når du blir ensom.
Nei, jeg kan ikke ta Kobi Koala. Hun er favoritten din.
Ja.
Derfor er hun bare til låns.
Ok?
Jeg lover å få henne trygt hjem.
-Greit, raskt og greit. -Ja.
Mye styr for å slippe unna lekser.
Ha det, Tom. Greit.
Jeg pakket sjokoladen du ba om. Ikke spis alt på én gang.
Takk, pappa.
Ring med koordinater to ganger om dagen.
Hvorfor?
Roter du, vet jeg at du er stresset.
Spionerer du med dysleksi?
Ja, det stemmer. Ingen unntak, ok?
Du klarer deg.
Hei.
Se på solnedgangen, feir milepælene
og dans i regnet.
Kom trygt hjem, ok?
Tror du hun er klar?
Kun én måte å få vite det på.
En lykkebringer fra min første tur.
Fikk meg alltid hjem. Den er din nå.
-Jeg kan ikke. -Klart du kan.
Kom igjen. Dra nå.
-Ha det! -Ha det, Jess!
-Ha det, Jess!
Lykke til!
Ha det!
Hun klarer seg.
Greit.
Der er hun.
OFFISIELL STARTLINJE
Fire komma én tre?
Fire komma én tre.
DAG ÉN. SYDNEY HAVN. 18. OKTOBER 2009.
Kom igjen, Pink!
-Du er motbydelig! -Munnen min er full.
Ok, hør etter.
Ben har sagt ja til å jobbe her mens han følger Jess,
så gi ham litt plass.
Det kan du drømme om.
Hva er dette?
Ikke rør noe.
-Så ikke rør min Weet-Bix. -Greit.
Greit.
Ok.
-Er det Jess? -Jeg tar den!
Jeg tar den. Hei, kompis.
27 grader og 33 minutter sør, 170 grader og 30 minutter øst.
Perfekt.
-Hva med forsyninger, har du nok? -Pappa, jeg dro nettopp.
Nei, Jules, herre…
Jess!
Hei, mamma.
Hvordan føles det der ute?
Verdt å vente på.
Kast tauet.
Jeg har det.
Bare gjør det!
Er det akseptabelt?
Ja. Takk, unge.
Ingen tror jeg er stor eller sterk nok til å gjøre noe.
Men det er jeg!
Jeg øver hele tiden.
Du trenger ikke bevise noe for meg.
Vel, det er det jenter må gjøre.
Er du Ben Bryant?
-Nei. -Jo, det er du.
Du mistet tuppen av lillefingeren på seiltur i Antarktis.
Jeg mistet den ikke.
-Jeg la den i skuffen. -Kult.
Du dro fra Sydney til Hobart tolv ganger og har tre jordomseilinger alene bak deg.
Er solo-seiling bra?
Ja, det er flott.
Ingen snakker til deg.
Jeg vil få erfaring og seile verden rundt, men ingen gir meg en sjanse.
Så skap din egen sjanse.
Hei, jeg er Jess. Velkommen til videologgen min!
Sjømenn har loggbøker, men dere kan ikke nekte meg skjermtid i et halvt år.
Det er sikkert bare mamma som ser på.
Hei, mamma!
Jeg skal vise dere hjemmet mitt de neste syv månedene. Så…
Her er kjøkkenet hvor jeg skal lage mat.
Og her er navigasjonsbordet der jeg styrer strøm og kommunikasjon.
Køya mi, der jeg skal sove.
Dass.
Og her er all maten min.
For eksempel…
Herregud, frysetørket brokkoli.
SJOKOLADE BARE ETTER BROKKOLI!
Den var fin, pappa.
Jeg skal seile uten hjelp og uten stopp. Drar jeg til havn, diskvalifiseres jeg.
Og jeg må krysse alle lengdegradene og runde alle fire kappene
om det skal telle som en jordomseiling.
Her er det jeg skal gjøre.
Ok, her er Sydney.
Jeg skal nordøst, forbi ekvator,
sørover for å runde Kapp Horn på spissen av Chile,
så tvers over Atlanterhavet til Kapp det gode håp i Sør-Afrika,
så over Det indiske hav til Kapp Leeuwin i Vest-Australia,
og ned og rundt Sørøstkapp i Tasmania
og tilbake til Sydney havn.
Så egentlig ikke så mye.
Kom igjen!
Ok, så dette er rorpinnen jeg styrer med,
men den står på autopilot nå.
Livbåten er under her.
Og her inne er drivankeret.
Det er som et mykt anker.
Den sakker båten under stormer og holder den stabil.
Her er dusjen min,
men jeg har oppdaget at jeg har glemt hårbørsten hjemme.
Så jeg må bruke denne i 200 dager.
Men bakgården gjør det verdt det.
Sulten, Kobi?
-Jess. -Hei.
Skipsdeteksjonsalarmene fungerer. Én gikk forbi nordvest for meg.
Godt å vite. Det er det siste skipet du ser på en stund nå.
Hvordan vet du det?
Hør her, la den krasjen være en lekse for deg, hva?
Nå kan du takle det.
-Ble du ensom? -Noen ganger.
-Men jeg kan komme over det. -Hvordan?
Syng.
Syng? Sang du?
Vi er sjømenn. Vi skal gjøre det.
Prøv å få deg litt søvn, hva?
Du har bare førsteuke-nervøsitet. Fisken kaller.
-Jeg må gå. -Ok.
Kom igjen.
Søren.
DAG TOLV. STILLEHAVET NÆR FIJI.
…den lokale jenta som nå vekker nasjonal oppmerksomhet.
Watsons familie reiste Australia rundt i en spesialbygd to-etasjes buss
før de gikk over til en båt da Jessica var ni.
Nå, syv år senere, er Jessica i ferd med å krysse den første store milepælen
i sitt forsøk på å bli den yngste som har seilt alene verden rundt.
Takk, Susie. Den ekte faren blir Det indiske hav og Sørishavet,
der flere dusin seilere med mer erfaring enn Jessica Watson
har måttet tåle mange kullseilinger.
Trengte ikke å høre det.
Seilere som vil dra alene på jordomseiling må tåle månedsvis…
Ok, så å krysse ekvator er en stor greie for sjømenn.
Du har bevist din sjødyktighet og må tas opp i sjømennenes brorskap.
Ok, så…
Sør, tjue, femten, ti, fem, null!
Vi krysset fra den sørlige halvkule til den nordlige halvkule!
Ok, til innvielses-seremonien…
Ganske forfriskende, faktisk.
En skål for kong Neptun!
DAG 33. EKVATOR. 7010 KILOMETER HJEMMEFRA.
-For Jess. -Jess! Skål!
Jeg kan ikke tro hun krysset ekvator.
NORD-AMERIKA - SØR-AMERIKA
Rød himmel om kveld, seilerens hell. Rød himmel om morgen er bare sorgen.
Sett værvarselet?
Ja, himmelen sier alt.
Ja. Jess, denne blir stor. La oss snakke strategi.
Jeg skifter kurs.
Jeg synes du skal bruke drivankeret.
Gå gjennom stormen?
Den går fort. Du kan ikke seile fra den.
-Men den passerer fort. -Takk Gud.
Vent litt. Vi ble enige om å gjøre det tryggeste.
Stormer her er uvanlig. Det er vanskelig å dømme.
Det er som et anker.
Drivankeret holder henne stabil. Hun klarer seg.
Jeg tror det er beste alternativ, Jess. Du bestemmer.
Ok.
Snakk til meg.
Protokoller. Ja, la oss gå over det.
Jeg vet ikke. Jeg liker ikke dette.
Ben kan dette, samme hva du mener, og det kan Jess også.
Du kjenner rutinen.
Ja.
Kom an, drivanker!
Jeg har noe å fortelle dere. Jeg vil seile verden rundt alene.
Og jeg skal bli den yngste som har gjort det.
Jess…
Hva?
Jesse Martin gjorde det som 17-åring. En vanlig unge, som meg.
Jeg har en plan.
Jeg får en lærer, kvalifikasjoner.
Her er en liste over alt jeg må ha og sikkerhetskursene jeg må ta.
Jeg skal jobbe for å tjene penger, og sponsorer tar de store utgiftene,
og for hver time jeg seiler, skal jeg fortsatt lese en time.
Det er mye lesing!
-Hun kjenner sitt publikum. -Ja.
Vel, du bør begynne å jobbe deg gjennom listen, da.
Jeg tror du kan gjøre hva du vil.
Jess! Går det bra?
-Ja. -Hva skjedde? Hvorfor ringte du ikke?
Jeg ble slått ut, men det går bra.
-Hva? -Slått ut? Går det bra?
-Har du hjernerystelse? -Sjukt.
-Du trenger en lege! -Jeg har ikke pakket en slik.
Jess, hør på meg.
Har du hodepine, ringer det i ørene, er du kvalm?
Pappa, slutt. Jeg har det bra.
Er Ben der?
Står til med Pink?
Ja, hun har det bra.
Var du ikke fastspent?
-Jeg skulle til å bli det. -Du skulle vært det.
Naturen venter ikke på noen. Det vet du.
-Det var en storm. -Spiller ingen rolle.
Du må klare det. Du er heldig som kom deg gjennom denne.
Det var vilt. Jeg trodde vi skulle kullseile.
Ja da.
DAG 50. KYSTEN NÆR SØR-AMERIKA.
Det er Ben. Kom igjen.
Jess har taklet sin første storm. Skader på henne eller båten?
Vi tar ingen spørsmål, men Jess har en blogg på denne adressen.
Sånn avleder man.
Det er ikke så vanskelig.
-Ben, er det noe du kan legge til? -Ben, unnskyld meg, bare ett sekund.
-Vent! Ben, beklager. -Jimmy, hold denne.
Albatrossen er noe av det eneste du ser midt i havet.
De har blitt sett av sjømenn til alle tider.
Jeg tror jeg fikk en fisk!
Ok.
Kom hit. Ser dere den?
Hallo.
Min tur!
Ok. Tom, det er mat.
-Jepp. -Vær så god.
Spis opp!
God morgen!
Ben? Vær så god.
Jeg spiser ikke frokost.
Så la være, men den er her om du vil ha.
Vil du skrive noe?
KONG TOM
Jess, jeg kom inn på Sydney universitet!
Herregud! Em, det er fantastisk! Gratulerer, du klarte det!
Hannah har alt sett seg ut senga mi.
Ja.
Du er borte før jeg kommer.
Jeg skal fortsatt drive bloggen.
Jeg vant fire medaljer i svømmekonkurransen!
Han! Så flott! Skulle ønske jeg var der.
Og gjett hva? Tom har en date.
-Hvorfor… -Hva? Med hvem?
Gi meg…
Jess!
-Det har jeg ikke. Jeg vet ikke hva… -Jo, det har han!
Det har han!
Jeg snakker med henne og forteller hvem det er!
Jeg har ingen date.
-Det har han! -Jeg har ingen date.
Jeg vant.
-Kom igjen, hva fikk du? -Et skrivebrett!
Hva? Et skrivebrett?
Hannah er høy på sukker.
Hun er ikke alene. Og det er ikke jul her enda engang.
-Er Em der? -Ja, vent litt.
Em.
Hei, Jess. God jul!
God jul!
En venn jeg kan dyrke selv!
Takk, akkurat det jeg trenger.
Jeg hører hun er en god lytter.
-Min tur. -Her er pappa.
God jul, vennen. Jeg hører du har en ny kompis.
Hva har dere planlagt for i morgen?
Jeg er vertinne, men mine gjester er stillere enn deres.
Ganske kult, Hannah.
Det høres bra ut! Kan jeg komme til deg?
Jess! Jeg glemte det. Finn purreløk-posen.
Hører du det? Purreløk-posen.
Ben!
-God jul! -Ja.
Kom inn.
God jul, Ben!
-God jul, Ben! -Ja.
God jul, kompis.
-Her. -Takk!
Jeg elsker dem. Takk, Tom.
Ok, det er litt høyt. Jeg legger på nå.
Si ha det, alle sammen!
-Vi er glade i deg! -Ja, vi ses, Jess!
Tom, musikken.
Jepp.
-Ta denne. -Ja. Skål.
Ja, du er som…
Greit, maten er på bordet! Kom igjen!
Håper dere er sultne!
På tide med smellbonbon. Dra hardt, Hannah!
Beklager, Ben.
Ben, hva gjør du vanligvis til jul?
Ingenting.
Hva med familien din?
Jeg har ingen.
-God jul. -Til meg?
Åpne den!
Takk.
Ben, hvorfor er Kapp Horn så viktig?
Vel…
Det er røff seiling.
Det er der Atlanterhavet og Stillehavet møtes,
så du får kraftige vinder og sterke strømmer,
digre bølger når havene braker sammen.
Derfor er den passasjen så uhyggelig.
Den er full av tapte fingertupper.
Ben, kan du være mindre gira over at datteren vår gjør noe uhyggelig?
Greit.
Snakker vi rask seiling?
Sjukt rask.
Du store.
DAG 82. KAPP HORN. 17 420 KILOMETER HJEMMEFRA.
Se så fort hun seiler. Pokker ta.
-Ikke for fort. -Hun seiler fort.
Kom igjen.
Vi har nettopp rundet havets Everest, Kapp Horn,
og jeg er glad for å meddele at det gikk fint.
Og så kult!
Jeg kan ikke tro det. Vi har bestått vår største utfordring.
SØR-AMERIKA - AFRIKA
DAG 113. FØRSTE DAG UTEN VIND. 20 735 KILOMETER HJEMMEFRA
Hører dere det?
Det er lyden av ingenting.
Absolutt ingenting.
Det er ingen vind eller bølger. Det har gått flere dager.
Dere vet hvor jeg er.
Jeg skal seile verden rundt og ansette deg som trener.
Fortell foreldrene dine om trenerne på seilerskolen.
-Jeg vil at du skal gjøre det. -Vel…
Jeg seiler ikke lenger.
På grunn av Millenium Cup. Jeg vet det.
Men hvis du hjelper historiens yngste
med å seile alene verden rundt,
vil folk glemme det som skjedde med Matt Turner.
Kanskje, men jeg gjør ikke det.
Hvorfor vil du gjøre dette?
Fordi ingen utforsker lenger.
Flere har vært i verdensrommet enn det har seilt verden rundt.
Jeg visste ikke man kunne gjøre det, men det kan man, og det vil jeg.
Fordi jeg er en eventyrer.
Du liker å seile.
En jordomseiling er noe helt annet.
Det er det jeg vil finne ut av selv.
Du gjør dette samme hva jeg sier, ikke sant?
Hvis jeg skulle gå med på dette, får du ikke særbehandling,
for det betyr ikke noe der ute.
Jeg behandler deg som jeg behandler meg selv.
Første regel, ikke gjør det der.
Det skremmer meg.
DAG 115. TREDJE DAG UTEN VIND.
VÆR STERK PAPPA
-Sånn, ja. Kom igjen. -Ok.
Ben, du har knapt sovet på flere dager. Ta en pause.
Hva? Nei, jeg har det bra.
Jeg venter bare på loggene.
Hva gjør Jess?
DAG 117. FEMTE DAG UTEN VIND.
Jess?
Du har gått baklengs i timevis.
Ja, jeg sov.
Så du slo ikke på alarmene?
Har stått i ro i en uke, skal jeg vite at det går bakover?
Igjen, det er derfor du stiller alarmene!
Ja, bare slapp av.
"Slapp av"? Dette er farlig, ok?
Det er da det går galt og folk skades, når de ikke gjør det de skal!
Hvis du fortsetter slik, blir du drept!
Ja, det vet du alt om!
Hei! Hva skjer?
Jeg…
Du har rett, Jess.
Ja.
Jeg må slappe av.
Jess?
Det er ingen vind, det er ingen bølger,
og nå er det ingen Ben.
Og det er bare meg.
Og jeg kommer meg ikke unna meg selv.
DAG 119. SYVENDE DAG UTEN VIND.
Jeg har ikke rørt meg.
Takk og lov for at du tok den. Hva skjer, Jess?
Mamma.
Hva er det?
Det går bra. Jeg er her.
Få det ut.
Jeg er så alene.
Det er du ikke.
Jeg vet hvor fælt det er å føle seg slik.
Men det vil ikke vare evig.
Jeg kan ikke si når vinden tar seg opp,
men jeg vet at om du holder ut,
gjør den det.
Sånn som den har gjort
for alle sjøfolk før deg.
Husker du sangen jeg pleide å synge til deg?
Ja.
Jeg vil at du skal lete etter himmelens lyseste stjerne.
Og hver gang du ser på den,
vit at jeg er her hjemme…
…og stirrer på samme stjerne.
Jeg er med deg.
Ok?
Ja, ok.
-Jeg er glad i deg, Jess. -Jeg er glad i deg også.
Det er en stjernemann Som venter på himmelen
Han vil så gjerne møte oss
Men han tror han blir for mye, min venn
Det er en stjernemann Som venter på himmelen
Hei.
Beklager at jeg har vært lite her.
Jeg har unngått mye.
Sannheten er at å leve ut drømmen din er vanskelig.
Og akkurat nå er det veldig vanskelig.
Jeg har grått i timevis.
Jeg er sliten.
Jeg er sår.
Jeg kan ikke strekke bena ordentlig ut.
Jeg savner familien min.
Jeg savner dem veldig.
Og jeg savner min gretne rådgiver…
…som også er min beste venn.
Hele veien
har jeg prøvd å være en tøff, stoisk utforsker.
Og det er ikke meg.
Jeg er ikke alltid på topp, sterk eller fryktløs.
Fryktløs… Jeg er ofte livredd.
Og jeg tviler på meg selv.
Og…
…jeg tenker mye på å gi opp.
Men det er greit.
Det går bra.
Fordi det er styrke i å være seg selv.
Dere skjønner,
jeg tror det er like tøft som å klatre på et fjell.
Jeg tror det er tapperhet i
å innrømme at du ikke har det bra.
Herregud, det er skummelt.
Det er like skummelt som å nesten bli feid over bord midt i en storm.
Ikke at jeg vet det, mamma og pappa.
Så jeg er Jessica Watson.
Ja, jeg er tøff, og jeg sliter.
Og å leve ut drømmen min er tøft,
men det er så verdt det.
Selv de dårlige dagene.
Fordi verden, ja, den kan være et vanskelig sted,
men den er også veldig vakker.
Pink, du fant vinden!
NORD-AMERIKA - SØR-AMERIKA AFRIKA
God dag.
AUSTRALSK TENÅRING MED VERDENSREKORDFORSØK
Gidder du? Søpla er der. De tømmer i dag.
PÅ TUR HJEMOVER
OHOI: SEILER WATSON PASSERER KAPP LEEUWIN
JESSICA WATSON PASSERER KAPP LEEUWIN
DAG 186. SØRISHAVET. 4892 KILOMETER HJEMMEFRA.
Jessy!
Hei, pappa. Hørt noe fra Ben?
Han sporer deg fra båten sin.
Han har det bra.
Han må bare få tid.
Om ikke dette skulle være uten stopp, hadde vi gått til havn for reparasjoner.
Jeg mener, lekkasjer på en båt vil man ikke ha.
Men så lenge vi har en god sjanse og fint vær hjemover,
bør den holde.
Pink skal korrigere seg selv om vi ruller over,
om det ikke er lekkasjer.
Det ville Ben også ha sagt.
Mange store bølger der i dag. Har du kontroll?
Heng deg på dem.
Ikke kjemp mot dem.
Havet vil alltid være sterkere enn deg og alle andre.
Hvis du vil seile, må du gå overens med naturen.
Den vil deg ikke noe vondt,
den gjør det den skal, men vi kommer i veien.
Kom igjen.
La oss komme oss uti.
DAG 197. SØRISHAVET. 2556 KILOMETER HJEMMEFRA.
Jessica, dette er statsministeren i Australia.
Du kan kalle meg K-Rudd om du…
Hei, Tom. Hva skjer?
Statsministeren har snakket om deg.
Em, du er hjemme!
Bare denne uka. Alle på universitetet vet hvem du er.
Vet ikke om jeg liker det.
Bildet av deg som runder kappet er i aviser verden rundt.
Alle heier på deg.
Vær så snill, fiks håret ditt.
Jeg har en gaffel til børste.
Hvordan er universitetet? Noen nye gutter i Sydney?
Kanskje!
Herregud, hvem?
Vel…
Hei, kan mamma komme i telefonen?
Nå?
Dårlig vær på vei. Veldig dårlig. Stormer.
Stormer? I flertall?
De kommer fra Antarktis. Fem ganger så store som den siste stormen.
Jeg tror du må dra til havn.
Gi opp? Nei, det kan jeg ikke. Ikke nå.
-Du har kanskje intet valg. -La meg se på himmelen.
Hvorfor gjør du dette mot meg? Kan du ikke bare være grei?
Fronten genererer allerede
kraftig vind på 70 knop med dønninger på tolv meter.
Vil Jessica dra til havn og bli diskvalifisert
eller fortsette?
Takk, Craig. Hva med å gå gjennom Bass-stredet?
Det kan beskytte henne fra været.
-Da går hun glipp av det fjerde kappet. -Men hun overlever, Susie.
Det er det vi snakker om her, hennes overlevelse.
Den australske seileren Jessica Watson har møtt på nok en utfordring
i forsøket på å seile verden rundt.
Du har ingenting å skamme deg over.
De mest erfarne sjømennene ville gått til havn.
Selv Ben.
Jules.
Jeg vil skuffe alle.
Du skuffer ingen. Har du sett kommentarene dine?
-Hvilke kommentarer? -På bloggen din.
-Jeg lærte deg dette. -Det gjorde du ikke.
Jo, det gjorde jeg.
Ok, åpne laptopen. Trykk på lenken til et innlegg.
Gå nedover og se.
Jeg sjekker hvordan det går hver morgen. Du er den sterkeste jeg vet.
Det er 14 barn i sosialboligene
som låner PC-en min for å følge videodagboken din.
Du er en inspirasjon for disse ungene.
Jeg vil klatre Seven Summits.
Takk for at jeg fikk se at det ikke må forbli en drøm.
Jeg er tolv år gammel og har også dysleksi.
Å følge videoene dine har fått meg til å tro
at jeg også kan nå drømmen min og en dag bli pilot.
Takk for at vi får bli med på reisen din, kaptein Watson.
Jeg ringer tilbake.
Vi er så nære.
Så…
Én, to, tre.
Vi er glade i deg, Jessica.
Vi ses i Sydney!
Det må finnes en måte.
Jeg vil bare få henne hjem.
Jeg har regnet over det om og om igjen, og det er en mulighet til.
Jeg kan seile fra stormen.
-Nei, det skjer ikke. -Ben, er du tilbake?
Ja. Apropos det, Jess. Jeg skulle ikke ha klikket.
Jeg slapp frykten til. Beklager.
Nei, jeg beklager.
Hør her, jeg…
Jeg mente: "Jeg er ikke ham, og det er ikke Millenium Cup."
Du mister meg ikke. Du må slite med meg.
Husker du stormen?
Ja, de verste stormene treffer om 72 timer,
hva om jeg seiler gjennom dem?
Dette er ikke stormer du driver med.
Jeg vil ikke det, jeg vil bevege meg med dem uten drivanker.
Jess, drivankeret holder båten stabil.
Ja, men i stormene i Stillehavet sakket det oss.
Ja, det er poenget.
Men da ble vi mørbanket av bølger fordi Pink sloss mot dem.
Du sa selv at vi ikke skulle kjempe mot naturen.
La oss samarbeide med den.
La Pink surfe.
Vent, hun har rett.
Hvis du står foran bølgen, slår den deg ned,
men ikke om du surfer på dem.
Stort sett.
Ja, men uten drivankeret
vil du møte på 18 meter høye bølger, Jess.
Så i stedet for å bli banket av dem,
seiler vi over dem.
At Pink er liten, hjelper.
Takler Pink dette?
Du lappet bare sprekken i skottet. Holder det?
Du er også utslitt, og stormen høres ut som en maraton.
Jeg er så nær.
Hei, ikke tenk på det.
Å komme levende hjem er viktigst nå.
Du må dra til havn.
Jeg er enig med Ben. Vær trygg.
Nei! Skjær rett gjennom.
-Jeg liker det alternativet. -Jeg liker surfingen.
-Du stemmer vel for å gå til havn, pappa? -Vel…
Det er jo åpenbart det tryggeste.
Jessy, jeg…
Jeg vet ikke. Det gjør jeg virkelig ikke.
Jeg seiler knapt ut av havnen.
Men du har seilt verden rundt.
Du kjenner havet, du kjenner båten din.
Jeg stoler på at du vet hva som er best.
Faren din har rett.
Du er kaptein på skipet.
Vi støtter den avgjørelsen du tar.
Takk, pappa. Takk, mamma.
Jeg er glad i dere.
Glade i deg, Jessy.
Ben, magefølelsen min ber meg om å gå gjennom disse stormene.
Jeg bruker ikke drivankeret.
Det blir ikke lett.
Du må være rolig og tåle å bli utmattet.
Det vil vare i dagevis.
Jeg vet det.
Jeg klarer det.
Jeg fikser dette, Ben.
Så lenge du forstår konsekvensene.
Det gjør jeg.
Du er kapteinen, kaptein.
KVALITETSPIZZA - NYBAKT
-Pizza til Watson! -Pizza!
Tom, kan vi få mer informasjon?
Tom, bare et øyeblikk.
Er alle klare? Ok, kort kunngjøring.
Jess vil takle stormen
og fortsette i forsøket
på å bli den yngste som seiler uten stans og hjelp verden rundt.
Hun bør dra til havn.
Kapteinen har bestemt seg. Ingen flere spørsmål, takk.
Hannah!
Emily, kan vi få en rask uttalelse?
DAG 198. TASMANIAS KYST. 2395 KILOMETER HJEM.
Australiere har sett stormer herje langs kysten.
Tidspunktet for stormfronten er særlig ødeleggende for Jessica Watson,
hvis solo-reise uten stopp og hjelp bare mangler ett kapp for å fullføres.
VELKOMMEN I KLUBBEN.
Hold dere fast, mannskap.
Vi klarer dette, Pink!
Hei, Ben.
Isobarer nærmer seg hverandre.
Hva betyr det?
Stormcellene har slått seg sammen.
De tre frontene har forvandlet seg til én stor storm.
Man kan bare forestille seg hvordan Jessica føler seg nå
når hun står overfor sin tøffeste utfordring.
DAG 201. TASMANIAS KYST. 1912 KILOMETER HJEMMEFRA.
Det er en stjernemann Som venter på himmelen
Han vil så gjerne møte oss
Men han tror…
Det er en stjernemann…
Jess, alle er her.
Hei!
Kan dere snakke med meg? Jeg må distraheres.
Jeg elsker meitemarker!
Nick!
Gutten heter Nick.
Hvilken gutt?
Hva om jeg ikke overlever?
Glem det, kompis.
Hør her, Jess,
kom hjem like hel,
så drar jeg med Bowie og møter deg i Sydney.
Avtale?
Skal du seile? På åpent hav?
Ja, kanskje jeg seiler hjem til New Zealand, men du må komme.
Ja, ok. Avtale.
Jessy? Er du der?
Ja. Du hadde rett da du ba meg ikke gjøre dette.
Jeg er redd!
Jeg også, Han.
Men jeg valgte å være her, ok?
Jeg valgte å være her, og jeg vil aldri angre på det.
Den som intet våger, intet vinner, hva?
EKSTREM FARE VÆRVARSEL
-Det er umulig. -Hva da?
Hva er umulig? Hva?
-Si det fort! -Jess!
Sånn ja, Pink. Du er kjempeflink.
Vær så snill, stopp!
Vær så snill, slipp henne!
Jess?
Mamma?
Nødalarmen hennes gikk.
Hun er…
…4,5 meter under vann.
Nei.
Nei, hun klarer seg.
Ring henne.
Hei, telefonen…
Den mister dekning i stormer.
Det er bare telefonen.
Kom igjen, Jess, svar.
Ok.
-Jess! Nei, Jess! -Slutt, Tom.
Nei!
Jeg har deg.
Det går bra.
-Nei. -Jules.
Nei…
Jess?
Vi klarte det.
Pink reddet meg.
Jess?
Hei, mamma.
Du aner ikke hvor godt det er å høre stemmen din.
Din også.
Dere skulle sett himmelen nå.
Ja? Er den spesiell?
Veldig spesiell.
Kan du komme hjem nå? Du gjør meg gammel!
Ja.
Jeg tror jeg er klar.
Hun klarte det.
Hun klarte det faen meg. Kom hit!
Du gjorde oss urolige, Jessy.
-Filmer vi? -Det er Hannah.
Er alle klare? Har du bilde?
Jess kom seg gjennom stormen.
Hun fikk ingen alvorlige skader og er på tur hjem.
Ja visst.
Ok. Alle sammen, bort fra plenen.
Jeg prøver å få den til å vokse.
DAG 210. SYDNEY HAVN.
HJEMKOMSTEN
Over 80 000 mennesker er samlet i Sydney havn
for å se Jessica Watson, skolejenta, nei, den utrolige unge kvinnen,
som kommer hjem etter 210 dager til sjøs.
En leksjon i kraften til inspirasjon
og slagkraften én modig sjel
kan ha for så mange,
meg selv inkludert.
Sånn, ja.
OFFISIELL MÅLLINJE. 15. MAI 2010.
-3,33. -3,33.
Hør etter, hun er i mål på 3,33.
Hun klarte det.
Ja!
Jess!
Jessica Watson krysset mållinjen
etter 24 000 nautiske mil og fullførte sin…
Her! Kom! Se hvem som er der!
Det er Jessica!
Du er hjemme!
Du er virkelig hjemme!
Noen vil si hei.
Hei, du klarer det.
Jess!
-Se på det. -Kom igjen.
Velkommen hjem, Jessica. For en utrolig bragd.
Du har gjort nasjonen vår stolt.
Nå står du rakrygget som Australias nyeste helt.
Det er så godt å være hjemme.
Men jeg er uenig i det statsministeren sa, jeg ser ikke…
Jeg ser ikke meg selv som en helt.
Jeg er en vanlig jente som trodde på drømmen.
Du må ikke være spesiell for å klare noe sånt,
du må bare finne drømmen din, tro på den
og jobbe hardt. Takk for den utrolige velkomsten.
VELKOMMEN HJEM JESSICA
15. mai 2010 kom 16 år gamle Jessica Watson
tilbake til Australia etter 210 dager til sjøs.
Hun overlevde syv kullseilinger og bølger på over 21 meter.
I januar 2010 ble Jessica utnevnt til Young Australian of the Year.
Til tross for dysleksien, har hun skrevet to bestselgere.
Jessica er enda en ivrig seiler.
Tekst: Susanne Katrine Høyersten
TIL MINNE OM CAMERON DALE