1684 - Kung Ludvig XIV är den längst regerande monarken.
Han gjorde Versailles till centrum för konst/vetenskap.
Ludvig har allt han vill - förutom förmågan att regera för evigt.
Han beordrar ut en expedition för att hitta Atlantis,
i tron att han kan förändra naturens regler.
Det var en gång i tiden, en vacker ung flicka
uppväxt gömd i ett kloster vid havet.
Marie-Josèphe!
Hennes existens var en hemlighet,
hon var nämligen kungens dotter.
Marie-Josèphe!
Från mycket tidig ålder,
drogs hon till vattnet.
Till stor förskräckelse för klostrets stränga nunnor
som gjorde sitt bästa för att skydda henne från världen.
Hur ofta har du blivit varnad för att simma i havet?
Väldigt ofta.
Och mina tidigare bestraffningar,
att återkalla dina ridrättigheter,
bränna din älskade cello, var inte nog för att avskräcka?
Det är Satans röst som kallar dig till det oheliga havet.
Nej, abbedissa, det är en enkel naturglädje.
-Tyst. -Det är det.
Tyst, sa jag!
Under tiden, på slottet Versailles,
hade Marie-Josèphes far, Kung Ludvig XIV,
kung av Frankrike, nyligen återvänt segrande
från ett dyrt krig
som hade pågått i många år.
Våra soldater
har kämpat med exceptionell skicklighet och stort mod.
Det har varit en stor ära för mig
att stå bredvid varje...
Frankrike hade fortfarande fiender.
-Min kung. -Och den natten,
fick mannen känd som Solkungen
lära sig att inte ens han skulle leva för evigt.
Och nu,
var var jag?
Några centimeter till höger
-skulle den ha funnit ditt hjärta. -Om Frankrike förlorar dig...
...blir det katastrof.
Dessutom väldigt ensamt för mig.
Det finns en möjlig lösning.
Jag har...
...undersökt vissa egenskaper
av ett organ i en mytisk havsvarelse.
En fisk?
Är det din lösning?
Om frågan är kungens dödlighet,
kan denna varelse vara nyckeln.
Och med det,
beställde Solkungen en riskfylld expedition
för att hitta den förlorade undervattensstaden Atlantis
och dess legendariska sjöjungfrur.
De trodde att de hade nyckeln till ett evigt liv.
Allt är bundet, kapten Yves!
Hjälp oss med det här!
För detta farliga uppdrag,
skickades en modig kapten
att söka i de mest avlägsna delarna av havet.
Jag tror jag såg den.
Norrut.
Är du säker?
Bara om du tror på det otroliga.
Förbered tunnorna!
Sänk näten!
Släpp båda nu!
-Eld! -Eld!
-Häv! -Dra!
Häv! Upp!
De kommer döda oss alla!
Nej!
Vi behöver bara honan.
Släpp hanen.
Så, kapten Yves De La Croix
sände meddelande om den fantastiska fångsten till Versailles
på de kungliga brevduornas vingar.
Fantastiska nyheter, Ers Majestät.
De la Croix seglar hemåt
i besittning av den mirakulösa lasten.
Nästa solförmörkelse är rätt tidpunkt.
Böckerna är tydliga kring dessa frågor,
och anger att varelsen måste offras
precis när månen passerar framför solen.
För att överföra sin gåva av evigt liv.
Kanske bör vi vänta med glädjen,
dr Labarthe,
tills vi har bevisat att dina böcker inte bara är fiktion.
Slappna av, fader.
Läkaren skulle väl inte riskera
sitt rykte för ett bisarrt påstående...
...såvida han inte är mycket säker.
Port Le Havre rakt fram, kapten!
Kungens närmaste präst
hade allvarliga tvivel om doktorns plan för sjöjungfrun.
Och som ödet ville, hade han just begärt
att kungens dotter skulle delta i det kungliga firandet
av den kommande solförmörkelsen.
Fader, ett svar från St. Helene-klostret.
Ge mig flickans akter.
Abbedissan längtar efter att bevilja vår begäran.
Och nästa dag,
åkte fader La Chaise för att hämta
kungens förlorade dotter,
och inledde därmed Marie-Josèphes stora äventyr.
Hon har blivit obotligt trotsig.
Immun mot all disciplin.
Dina rapporter under åren
har berättat om en otrolig musikalisk talang.
En själ i ständig hängivenhet till Gud.
Under hela hennes barndom, ja.
-Men hon har blivit... -Kära abbedissa,
Jag behöver veta
om hennes talanger skulle välkomnas i domstolen.
Du lämnar oss, Marie-Josèphe.
Vart ska jag?
Till ett överdådigt och skimrande helvete,
där du utan tvekan kommer att trivas.
Tjänar du kungen?
Nej, jag arbetar för kungen.
Jag tjänar Gud.
Ska jag träffa kungen eller Gud?
Jag hade hört om Versailles.
Men trodde aldrig det skulle vara så...
Magnifikt?
Det är nåt man drömmer om.
Snälla Magali.
Marie-Josèphe d'Alembert.
-Det här är Magali. -Bonjour.
Visa henne sitt rum.
Nej, vi är inte i slottet.
Den här vägen.
Sir, det är dags.
Tråkigt!
Jag kan skriva bättre musik än så.
Du kanske borde komponera din egen musik, Ers Majestät.
Jag kanske ska bli min egen präst.
Hitta en kompositör som är fräsch och spännande.
-Ingen brådska. -"Ingen brådska" betyder...
Omedelbart.
Ska vi börja vår dag?
Förlåt mig, fader, för jag har syndat.
Jag delade min säng med madame Scarron i går kväll.
Devereaux.
Det var madame Devereaux.
Jag tror inte det.
Devereaux är intellektuell.
Hon är också brunett.
Förlåt mig, fader, för jag har syndat.
Jag delade min säng med madame Devereaux i går kväll.
Du skall bli förlåten.
Att så snabbt få en egen bostad
-är en fantastisk bedrift. -Jag har inte förtjänat det.
Ödmjukhet leder ingenstans vid hovet, mademoiselle.
Färg och övermod är dagens grej.
Titta på dem, jag passar inte in här.
Det är mitt jobb att se till.
Alla damernas rum vetter mot öster,
så alla vaknar upp med en stråle av kungen på sin kind.
Det var det sista hon skrev i klostret.
Jag är inte den som ska döma om hennes färdigheter är bra eller inte.
Hon är inte utan talang.
Hon har ju ingen formell utbildning.
Jag talar om talang. Det man är gjord av.
Jag träffar henne i morgon.
Kom ihåg att ingen får veta att hon är min dotter.
Hur länge var du i klostret?
Sedan jag föddes.
-Jag kände aldrig mina föräldrar. -Togs du från dem,
-som jag togs från mina? -Nej.
Jag lämnades där.
Så poetiskt.
Trauma i början av livet inspirerar ofta till storhet.
Ibland tror jag att traumat var större för abbedissan
än för mig.
Hans Majestäts första hyllning idag ges till monsieur Jean-Michel Lintillac,
son till spets- och exportbaronen,
Pierre Lintillac.
Jag känner vördnad
i solkungens ljus.
Ett lätt solljus för hela Frankrike.
För hela Frankrike!
Jag vill visa tacksamhet.
Vår nations tacksamhet för er senaste militära triumf.
Det är Guds triumf.
Och...
...våra tappra soldater.
För att hedra din kommande födelsedag, vill jag ge en gåva.
Min fars käraste ägodel.
Smitt av kinesiska diamanter.
Jag tycker inte om födelsedagar.
De påminner mig om dödlighet.
Den påminner också om din själs odödlighet, Ers Majestät.
Jag är inte orolig för min själ. Inte än.
Berätta för mig, hur mår din kära far?
Han är redo att lämna denna värld.
Jag förstår.
Kanske har det mer med pojken att göra.
Vilket betyder?
Detta krig har tömt statskassan.
Varför vänder vi inte pojken upp och ner och ser vad som faller ur fickorna?
Han kommer ärva en förmögenhet.
Du är hemlighetsfull och gåtfull.
Ett olämpligt beteende för alla utom mig.
Tror du på tillfälligheter?
Eller ödet?
Varför stirrar alla?
Utseendet är allt.
-Utseende? -Ja, mademoiselle.
De skvallrar hellre om dig
än att reflektera över tomheten i sina egna liv.
Utsparkad från ett kloster
är knappast en saga.
Kanske inte.
Men det faktum att kungen lät föra dig hit
gör dig till ett föremål för intriger.
Näst efter en hemlig överraskning
har han planerat för nästa solförmörkelse.
Kungen äger också förmörkelsen, va?
När man regerar över månen och solen,
får man bestämma tid för deras möte.
Har du en favoritfontän?
Ja, Floras fontän. Den ligger där borta.
Visst är hon vacker?
Var försiktig.
Mademoiselle!
Kungen!
Tillåt mig, mademoiselle.
Mår du bra?
Marie-Josèphe.
Var så snäll och presentera dig själv inför kungen.
Kan vi ta bort chocken från ditt ansikte och ge dig ett leende?
Har du ett genuint leende...
...undangömt någonstans.
Ingen fara, mademoiselle.
Statyn föreställer en kvinna
som har fått många ur balans.
Men...
...mestadels män.
Ni behöver inte oroa er, mademoiselle. Jag har en annan.
Att flytta in i bostaden anstår min nya kompositör.
Har vi dött och kommit till himlen?
Jag tror det.
Vi befinner oss nu i slottet bland de verkligt privilegierade.
Och jag har utsetts till din hovdam.
Allt är så magnifikt.
Om du bara fick välja en, vilken skulle du välja?
De är alla så vackra.
Men...
Jag väljer min cello.
Min frihet.
-Stadigt. -Håll den!
Kungen byggde allt detta
för att föra vatten från havet till Versailles via Seine.
Ett system av ventiler
som reglerar de olika fontänerna.
Det finns en väg till den underjordiska floden, som för allt vatten hit.
VARELSEN
"Efter att hanen återförts till havet,
föll honan i en mörk och slö trance."
En berusad sjömans uttalande.
-Var de två? -Ja, Ers Majestät,
men hanen är oanvändbar för vårt syfte.
Endast honan har den oändliga ljuskällan.
Det ni föreslår, doktorn, är helgerån.
Mitt förslag är revolutionerande.
Sluta käbbla. Sluta bara.
Jag vill se varelsen så snart som möjligt.
Ja, Ers Majestät.
Om det här är sant behöver vi det. Vilket betyder att vi behöver honom.
Varför så ivrig att göra honom till din fiende?
Självrespekt, kanske?
Min odödlighet tryggar Frankrikes framtid.
Det enda odödliga som Gud ger dig är din själ,
och du har bara en sån att förlora.
Det måste finnas nåt du kan äta.
Kapten.
Ta fram varelsen.
Det är lättare sagt än gjort, sir.
Hon ligger på botten,
försvagad och traumatiserad av sin resa.
Du talar som om den vore mänsklig.
Jag kan inte tala om sånt.
Jag menar att hon beter sig som människa.
Hon är rebellisk, äter inte.
Hon har förlorat viljan att leva.
Intressant. Tror du att den väljer att dö?
Nonsens.
Varelsens tillstånd är oacceptabelt.
Den måste genast göras frisk.
Du är doktorn. Jag är sjöman.
Du kanske borde komma ihåg det
innan du uttalar dig så oförskämt.
Kapten Yves,
förstår du att varelsen
är firandets mittpunkt?
-Ja, sir. -Bra.
Se till att den återhämtar sig helt och hållet
innan solförmörkelsen.
Och i gengäld skall du få en kunglig benådning.
-Ers Majestät. -Hur som helst,
om du sviker mig...
...kommer en mörk cell att låta som ett paradis.
Jag lovar.
-Vad gör du? -Hörru!
Ingen får vara här.
-Vad är... -Jag ställer frågor, inte du.
-Svara mig nu. -Den kallade mig hit.
Vem kallade dig?
Varelsen, i vattnet.
-Kallade hon på dig? -Ja.
Med sin musik.
-Kan du inte höra det? -Jag hör ljud som från en...
...delfin eller val, men inte musik.
Jag vill använda hennes sång i min musik.
Så kungen och hela världen kan höra i den vad jag gör.
Jag är inte säker på vem av er som är den mest märkliga.
Snälla gå inte.
Hon har gröna ögon,
hår nästan som ditt.
Hon kallade mig från min kammare.
En vacker hårig fisk kallade dig från din kammare.
Nej! Inte en fisk.
Jag tror att hon är en sjöjungfru, som i böckerna.
Hennes musik inspirerade detta.
Var inte oroliga, mina herrar.
En kvinnas själ är lika musikalisk som en mans.
Kanske med lite mer...
...vibrato.
Sir, det är dags.
En touch av melankoli.
Inte likt något jag nånsin hört förut.
Det är som både från denna värld och en annan.
Bjud in vår unga kompositör
till balen.
Förlåt mig, fader, för jag har syndat...
Ja?
Jag kommer inte ihåg de exakta detaljerna
av vad som hände i går kväll.
Jag förstår. Du är förlåten.
I klostret låtsades vi
att sminka oss för en påhittad stor bal.
Mademoiselle, du förstör allt.
Prata inte.
Nu...
...förbered dig på att blända.
Magali!
-Vad är det för fel? -Alltså...
Jag ser ut som en clown!
Nonsens. Så kommer alla damer att målas.
Då föredrar jag att se ut som en man.
Männen kommer också se ut så.
Ers Majestät,
får jag presentera en något
annorlunda version av mademoiselle d'Alembert.
Jag gillar din unika look.
Kanske kommer andra att följa efter.
Det tvivlar jag på. Du är något som de aldrig kan vara.
En individ.
Jag misstänker att det gäller allting.
Även din musik.
Jag behöver din hjälp.
Ursäkta mig, mademoiselle.
Jag behöver en lysande svit för firandet av förmörkelsen.
Något kungligt, något andligt.
Något som passar Apollon.
Och Solkungen.
Monsieur Lintillac.
Du kanske kan erbjuda dig att dansa med denna unga dam.
Det vore en ära.
De två nyaste medlemmarna i hovet.
Den ena, en stilig son till Frankrikes rikaste köpman...
Och en föräldralös.
Nyligen befriad från ett kloster som definieras av
ödmjukhet och kyskhet.
Då måste jag ödmjukt fråga om en så dygdig ung dam
ens vet hur man dansar.
Jag är rädd, Ers Majestät, att jag inte vet var jag ska börja.
Nåväl, mademoiselle, låt mig leda.
En menuett.
Tretakt.
Och...
...ner, upp...
...upp, ner.
Och sparka nu. Så där, vackert.
Bort, ja, för att leda och snurra.
Vackert. Och sparka.
Och sparka.
Och upp och vänd.
Bra, och håll kvar. Så där ja. Tillbaka.
Och ner. Bort...
...för att leda.
Och redo. Upp.
Det var allt.
Jag är så ledsen.
Du gjorde det bra.
Hon är mycket vacker.
Hon är en möjlighet.
En jag ännu inte förstår helt.
Kom och njut av fyrverkerierna.
Det var så fantastiskt.
Kungen är den mest graciöse dansaren.
Du skulle älskat fyrverkerierna.
Det var spektakulärt.
Något med dig skrämmer henne.
Kanske för att du matar henne med död fisk.
-Sa hon det till dig? -Självklart. Vem annars?
Precis, vem annars.
Det här stället är så vackert. Jag älskar vattnet.
Du verkar inte rädd för det.
Du verkar inte rädd för nånting.
Definitivt inte vatten.
Jag växte upp vid havet.
Det var enda stället att gå för att fly fängelset, klostret.
Jag känner detsamma om Versailles.
Där ute, bortom porten, finns en sjömans favoritsyn.
Strandlinjen försvinner i fjärran.
Att inte veta vad som kommer härnäst annat än ett stort äventyr.
Låter underbart.
-Har du nånsin varit till sjöss? -Bara i mina drömmar.
Abbedissan tyckte simning var ett brott.
Ett brott? Mot vem?
Mot Gud.
Livskraften har bekräftats.
Som jag förutspådde,
den kommer från hjärtat.
När vattnet har tömts ut,
kommer varelsen dödas och organellen avlägsnas,
och lägga livskraften i våra händer.
Vacker klänning.
Intressant. Med dina ögon.
Jag har aldrig sett liknande.
Det är underbart att vara här med någon igen.
En helt annan upplevelse.
Jag förstår att ni har sällskap här emellanåt.
Ett rykte.
Märkligt...
...i ett hov utan skvaller.
Det gör det inte falskt.
Statyn i fontänen där du föll i.
Det var den senaste kvinnan som var här
med mig i trädgården.
-Vem är hon? -Jag brukade rita henne.
Jag är inte särskilt bra.
Hon hette Louise de la Valliere.
Påminner jag om henne?
Ingen påminner om henne...
...tills du kom.
Jag är rädd att jag missbrukat min auktoritet.
Jag frågade några av nunnorna i ert kloster.
De som du gillade.
Inte för att det fanns integritet.
Jag skulle inte tro det.
De säger att du gillar att rida.
Och du är fascinerad av spindlar, vilket är konstigt
för att de skrämde dig som ung flicka
efter att en bet dig i benet.
Det kan du omöjligt veta.
Jag är kung, du vet.
Och kungar har ett sätt att veta absolut allt.
Du har gett ett löfte om två miljoner livre.
Det är en rejäl summa, sir, även för ett hertigdöme.
Ingen kostnad är för stor för att hedra min far.
Jag ser ingen anledning att placera hertigdömet i marken med din far.
Titeln Duc de Lintillac ska förbli levande...
...som din.
Jag är rörd bortom alla ord, Ers Majestät.
Du sa inte att fiskmännen var så...
Så...
-Stiliga? -Exakt.
Varelsen verkar ha återhämtat sig, Ers Majestät.
Den kommer vara i bra skick för ceremonin.
Goda tjänare av Frankrike,
till minne av exportbaronen
Pierre Lintillac,
som har funnit en säker passage till himmelriket,
presenterar jag hans son för er, den framtida hertigen de Lintillac,
vars titel ska ges av mig
vid firandet av solförmörkelsen.
För hela Frankrike.
En barracuda är tillräckligt hemskt,
tio får blodet att isa sig.
Vi träffade ett stim på 300 stora.
Mer än en slamboon av berusade musketörer.
De rammade skrovet, pang!
De tvingar oss mot klipporna,
och precis när de skulle slita sig igenom plankorna...
Åh, så skrämmande!
Nu säger du att du rev sönder dem
med dina bara tänder.
Vi vände segel, slog dem med vinden.
Den lätta vägen ut.
Det är nog smarta vägen ut.
En man som inte kan döda sitt byte är en vekling eller en fegis.
Och en man som bara ser två alternativ är en dåre.
-Du är värdelös och titellös. -Och du beter dig som en.
Det räcker.
Lugn.
Ers Majestät.
Förlåt mig, det var mitt fel.
Servera den sjätte rätten. Spela vidare.
Marie-Josèphe!
Du borde inte simma där.
Hennes svans kan skära sten.
Jag är inte gjord av sten.
Nej, jag antar inte det.
Snyggt skjutet.
Varför hatar du honom?
Jag brukade segla spets åt hans far.
På vår sista resa,
vägrade kineserna att betala hälften,
så att vår blivande hertig
anklagade mig för stöld.
Det är en skam när lögner fördunklar sanningen.
Det verkar gå till så här.
Inte med dig.
Du säger vad du tycker.
Du också.
Ja. Och det ger mig problem.
Du kan alltså rida.
Kanske bättre än du.
Armen är bruten.
Jag tror vi måste amputera.
Nej.
Benet läker inte sig självt.
Det är... ett föreskrivet förfarande.
Snälla fader,
låt honom inte ta min arn.
Gud skyddar mig.
Sätt tillbaka bandaget, doktorn.
Se över tillståndet imorgon.
Det är inte ditt element här.
Om vi inte agerar kan en infektion leda till förlust av liv.
Agera, hur?
Ers Majestät.
Han vill ta min arm.
Visst kan vi se över situationen i morgon
innan ett sånt beslut tas.
-Jag är inte... -Var tyst.
Får jag?
Livet är fyllt av lidande, mitt barn.
Och du har lidit med sådan grace.
Vila nu.
Så där.
Gud är med henne.
Ännu bättre än vetenskap.
Monsieur Yves.
Hon mår inte bra.
Sjöjungfrun.
Hon vill hjälpa till.
Sa hon det till dig?
Vem annars?
Talar fisken till dig med?
På sätt och vis, ja.
Om något händer... förlåter jag mig aldrig.
Tänk hur jag skulle känna.
Kan det ha läkt så snabbt?
Hon är tydligen kapabel till allt.
Hon skapade ett gyllene ljus, Ers Majestät.
Och jag kunde andas under vatten.
Otvivelaktiga bevis, Ers Majestät.
Bevis?
Jag antar att ni har hört
om varelsens extraordinära krafter?
Jag medger att nåt har hänt,
men jag vet inte vad. Du talar om fabler.
Allt är fabler tills det är bevisat.
Och nu har varelsen valt dig
som den första att uppleva hennes helande krafter.
Kalla henne inte varelse.
Hon har en själ, precis som du.
Det är nonsens. Hon är en varelse.
Hon ska tjäna hovet.
Är det därför hon är här? Är du sjuk och behöver botemedel?
-Jag måste ursäktas... -Sitt, fader.
Ingen är sjuk.
Din nya vän är här för att förebåda en ny dag
för Frankrikes tjänare.
Du är den mest underbara och generös monarken.
Att genom sjöjungfruns kraft
bota det vanliga franska folket...
Du har förtjänat en plats i evigheten.
Ja... Så länge det är förtjänat.
Och när hon väl har avslutat denna underbara uppgift,
släpper du henne fri?
Hennes liv ska bli som Gud vill.
Sjöjungfrun togs hit för kungen, inte Frankrike,
precis som jag och precis som du.
Jag tror mer på honom än du.
Kanske. Men du är för naiv.
Och du för cynisk.
Med all respekt, mademoiselle,
Vad vet du om världen du bara sett från ett fönster?
Tro inte att eftersom
jag inte har levt som du
så har jag inte levt.
Dessutom kommer jag att se världen en dag.
Det tror jag. Jag menade inget illa.
Jag trodde du skulle visa mig en annan sida av Versailles.
Det gör jag. Titta.
Vad säger de om mysteriet om kungens vanliga flicka?
Tja, vanlig flicka, kanske.
Det sägs att de har kopplingar.
-Vad för koppling? -Det är fortfarande ett mysterium.
Du!
Mademoiselle.
Det är fiskarens hus, där Benoit och jag bor.
Det är så gulligt.
Gulligt?
Gullig är inget ord för en fiskare.
Käck, modig, orädd.
Inte gullig.
Du har en fyr.
Är rädd för det.
Bara några steg till.
Himlen är så vacker.
Ja, men... där ute, bortom horisonten,
där floden möter havet, det är där...
Varje sjöman får en sista titt på Frankrike.
Jag kan se dig nu, vid rodret på ditt skepp,
seglandes i solnedgången.
Det är min dröm.
Att segla bort från allt detta.
Vad är din dröm?
Jag vill att sjöjungfrun ska få återvända hem.
Hon är inte av denna värld.
Inte jag heller.
Jag vill följa henne.
Följa med henne?
Inte riktigt, men jag skulle kunna simma i hennes ljus
och simma ifrån det snabbaste fartyget.
En dag kommer jag ha dig i fören på mitt skepp.
Vi tävlar mot sjöjungfrun och ser vem som vinner.
Kom. Det finns... mer att se.
Det är fantastiskt.
-Vad är det? -Det kallas Kärlekens tempel.
Byggt för en okänd kvinna.
Enligt ryktet...
Tack för att ni tar emot mig.
Det är nåt jag måste be om.
Med ödmjukhet och respekt.
Men först, ge mig tillåtelse att fråga dig.
Något för Frankrike.
Vad som helst. Även mitt liv.
Det är något mindre drastiskt.
Jag vill att du tar emot min dotters hand,
Marie-Josèphe, i äktenskap.
Jag är överväldigad.
Det skulle vara en ära.
Bra.
Så...
Eftersom du inte lyssnade vid dörren
är du nog helt ovetande.
Helt och hållet.
-Vad tycker du? -Älskar hon Lintillac?
Spelar det någon roll för dig?
Är jag så...
...oändligt självcentrerad?
Det är värre.
Din kraft är så fullständig,
du får aldrig bry dig om någon.
Och det är ganska hemskt.
-Vad gör du? -Hon kallade efter mig.
Att jag kunde känna så här.
Åh, mademoiselle, stjärnor i dina ögon blir du.
Fader, något fantastiskt har hänt.
Jag kom för att berätta.
Senare, lilla vän.
Kungen vill träffa dig.
Kom framåt långsamt...
...och tyst.
Minns du vårt samtal i trädgården?
Om kvinnan i fontänen?
Naturligtvis. Den enda kvinnan...
Du påminner så mycket om henne.
Ibland tror jag att du är hon.
Du är...
...din mors själ.
Min mor?
Hon hade ett eget sinne och en egen anda.
Hon var en individ.
Hon var inte gjord för livet här... inte heller du.
Hon åkte till klostret innan jag visste att hon var med barn.
Hon dog när hon födde.
-Du är min far. -Ja.
Men jag är en hemsk människa.
En mycket självisk man.
Jag har brytt mig mer om Frankrike än om dig eller ens henne.
Varför berättar du?
Eftersom det finns uppoffringar du måste göra...
...för Frankrike.
Uppoffringar?
Vårt lands kassa är tom. Fiender omger oss.
Lögner, förräderi.
Vi behöver pengar, mitt barn.
Den unge hertigen Lintillac...
Hans pengar, när du gifter dig med honom...
Nej. Nej.
Jag vill inte gifta mig med den mannen.
Du behöver inte hålla med, mitt barn.
Du måste lyda.
Självklart.
Ers Majestät.
För hela Frankrike.
Varje kväll som liten flicka bad jag
för en mor och en far,
nu önskar jag att mina böner aldrig hade besvarats.
Du måste sluta hoppas på en perfekt värld...
...när vi lever i den här.
Du förstår saker och ting, eller hur?
Jag har upplevt något.
Sjöjungfrun har rört vid mitt väsen.
Endast Gud kan ge oss odödlighet,
om du inte tror att Han har skänkt dig den makten.
Jag tror att Han har skänkt mig
kraften att upptäcka.
Jag talar om själen!
Jag älskar kungen.
Genom att mörda
en intelligent varelse i hans namn,
förpassar du honom till evig fördömelse!
Gå tillbaka till ditt kloster.
Oroa dig för din egen själ...
...och försvinn från mig.
Jag är inte mer fri än du.
Häv!
Nej!
Allt är i sin ordning, Ers Majestät.
Varelsen är i perfekt skick för ingreppet.
-Bra, berätta för mig. -Ja, sir.
Ers Majestät.
Jag kan inte längre vara tyst.
Så olikt dig.
Sätt dig, fader. Jag vet hur du känner.
Du överväger att utföra den största dödssynden.
Det handlar inte om synd, utan om vetenskap.
Vetenskapen är inte absolut, Ers Majestät.
Han som rannsakar människornas hjärtan
kommer att känna till Andens tankar.
Tack för bibelorden,
men om du inte talat med Gud,
tror jag inte du vet hans vilja.
Kanske inte, men jag vet att odödlighet
enbart är Guds ansvarsområde.
Vem har då placerat sjöjungfrun i havet för oss att fånga?
Vem uppmanade mig att genomföra Hans vision om ett suveränt Frankrike?
Förväxla inte den gudomliga rätten med gudomlig vägledning.
Låt då honom avgöra.
Befall mig, himmelske Fader.
Slå ner mig här och nu
om jag är på väg att begå en dödssynd.
Nu, Fader, om min gemenskap med varelsen
ger mig evigt liv, så är det Guds vilja.
Fortsätt.
Benoit.
De ska döda henne.
Jag måste varna Marie-Josèphe.
I morgon gryr en ny tid för alla utom oss.
Du måste göra nåt avledande.
Det måste jag. Måste jag?
Det måste jag.
Min gode herre...
Halt! Kom tillbaka.
-Doktorn, jag hoppades... -Lönlöst, De La Croix.
Du hade nog med problem,
men att smyga runt i kungadotterns rum,
det brottet straffas med döden.
Lås in honom för natten.
Kom igen. Fortsätt.
Det blir ingen musik denna morgon. Lämna era instrument.
Det är dags, sir.
Du får inte döda sjöjungfrun. Jag tillåter det inte.
Du tillåter inte?
Har inte abbedissan lärt dig om uppförande?
Här är mitt erbjudande. Du återför henne till havet,
så samtycker jag till äktenskap.
Du kan inte köpslå med din kung som med en handlare.
Jag fattar inte att jag var så blind att inte se detta ögonblick komma.
Du simmar med henne.
Du kommunicerar med henne. Hon är ditt husdjur.
Nej, hon är helt och hållet mänsklig.
Hon känner sitt liv precis som vi känner vårt.
Kanske är det så.
Men du har bevisat att doktorn hade rätt.
Tror du jag vill ha det för min egen odödlighet?
Frankrike behöver en ledare som skydd.
Det här är löjligt. Det är mord!
-Tystnad! -Tystnad för dig, far!
Ditt bröllop är idag.
Var redo.
Musketörer.
Vem ska gifta sig i dag?
Mademoiselle d'Alembert och monsieur Lintillac.
Marie-Josèphe?
Mademoiselle, ni måste lugna ner er och förbereda er för bröllopet.
Magali, hämta Père La Chaise så han kan höra min bekännelse.
Du ska göra exakt vad du blivit beordrad.
Annars förlorar du ditt liv.
Töm vattnet.
Att döda sjöjungfrun kommer fördöma hans själ, inte rädda den.
Du är den enda som kan stoppa honom.
-Jag kan inte. -Jo, det kan du.
Nej, jag är ledsen. Jag har försökt.
Kungen har regerat så länge,
att han tror han har fått tillstånd
av den Allsmäktige.
Befria mig från kammaren för att ta farväl av sjöjungfrun.
Kungen har förbjudit all kontakt.
Det är därför jag frågar dig. Jag ber dig, fader.
Snälla hjälp mig.
Glöm vad som är passande och gör vad som är rätt.
Mina skäl kan skilja sig från dina...
...men sjöjungfrun måste fly kungen.
Ingen kommer att tro att du ska på ett bröllop...
...klädd så där.
Min käraste Magali...
...du har varit en sann vän.
Jag kommer sakna dig.
Jag är rädd för din skull.
Var det inte du som lärde mig
att lite trauma kan inspirera till storhet?
Jag skojade bara.
Jag tar flickan till bikten.
Jag har order att hålla henne.
Och du vågar utmana mig?
Det här är en kyss jag alltid tänkt på att ge min far.
Gud har gett dig vingar.
Jag hoppas bara att du kan flyga.
-Säkra repet. -Ja.
Hissa upp nätet.
Vad? Vi har inte hela dagen på oss.
Benoit.
Du kan inte göra det här.
Vi gör som han säger.
Oavsett om vi hamnar i Bastiljen eller gifter oss för pengar.
Jag skulle aldrig låta honom döma mig.
Varför skulle du?
Jag simmade med henne i går kväll.
Hon förmedlade att du var hennes kidnappare.
-Vet du att du tog henne från sitt barn? -Nej.
-Men du kände till partnern? -Ja. Och vi befriade honom.
Du är skyldig henne rätten att återvända till sin familj.
Låta mina män stå inför galgen?
Jag frågar inte dem.
Jag frågar dig.
Varför är din önskan att segla på havet viktigare än hennes rätt att bo där?
-Att kungen rättfärdigar allt? -Du menar din far.
Jag menar kungen.
Är du inte bättre än honom?
Du sa: "Kungen kan inte döma mig."
Menade du...
Jag kan aldrig gifta mig med en man jag inte älskar.
Alla ut. Ta männen.
Gå till fartygen, sätt segel mot klipporna i Le Havre.
Ni två då?
Om Gud vill, kommer vi att ses där.
Kom igen, män.
Ni hörde kaptenen. Kom igen.
Vi måste gå över bron.
Du förstör din klänning.
Då gör jag det.
Gör som jag sa.
-Doktorn? -Ja?
Det är flickan. Hon har rymt.
Hennes enda chans är genom den underjordiska floden.
Åtminstone en simtur mot sin frihet.
Vattennivån är för låg för henne att hoppa över stödmuren.
Kan du tömma hit vatten från slottet?
Om vi tömmer kanal och fontäner kan det funka men...
-Men vad? -Rören kanske inte håller.
Men om de håller?
En biflod före Le Havre
kan ge henne en säker väg till havet.
Kan du förmedla det till henne?
Hon förstår allt.
Vi borde sätta igång.
Vi måste vända på vattentrycket.
Stoppa dem!
Varelsen! Den får inte fly!
Nej!
Vi behöver den levande.
Yves!
Du måste hoppa över muren.
Labarthe.
Yves!
Yves.
Du har lagt dig i nog.
Ta Yves och åk!
Nu!
Nej.
Vi ses där. Om Gud vill.
Grottorna nedanför Thetis har kollapsat.
Och flickan?
Hon sågs rida iväg på området, Ers Majestät.
Hitåt till Le Havre.
Skicka ut fartygen så de inte kan fly.
Mamma. En sjöjungfru!
Jean, det var nog en fisk.
Sjöjungfrur finns inte.
Marie-Josèphe.
-Stopp. -Stanna, stanna.
Jag hoppar.
Det kan du inte mena.
Du är arg. Jag förstår det.
-Livet är värdefullt. -Nej.
Du tror att du förstår.
Det gör du inte.
Berätta för mig.
Den enda möjlighet jag någonsin har velat ha...
...var att tillhöra någon.
Jag kom hit...
...blev förälskad.
Träffade en sjöjungfru
som blev min bästa vän.
Och jag hittade dig...
Far.
Men du bryr dig inte om mig.
Säg inte så.
Du bryr dig inte om nån annan än dig själv.
Ge mig chans att visa att du har fel.
Hur kan det vara möjligt?
Musketörer.
Markera ert mål.
Det är enkelt.
Du tar sjöjungfrun och hon ger dig liv.
Du låter henne leva...
...hon räddar mitt.
Vad väljer du?
Kom och ta mig.
Nej!
Jag har fri sikt, Ers Majestät.
Tiden rinner ut.
Avvakta.
-Är du okej? -Ja. Är du okej?
Hon räddade mig.
Oss.
Du har alltid varit en stor kung. Nu har du blivit en stor man.
Fartygen måste dra sig tillbaka.
Du hade rätt. Det är något fruktansvärt...
...att bry sig om någon.
Välsigna mig, fader, för jag har syndat.
I Faderns,
Sonens och den Helige Andens namn.
Amen.
Du är förlåten.
Endast kärleken är odödlig, Ers Majestät.
Och så började kapten Yves och Marie-Josèphe
sitt liv tillsammans på jakt efter Atlantis
och deras kära vän, den magiska sjöjungfrun.
Vi är nära. Jag kan känna det.
SLUTET ÄR BARA BÖRJAN
BASERAD PÅ ROMANEN MÅNEN OCH SOLEN AV VONDA N. McINTYRE