Obradio: STRiT
Na krajnjoj istočnoj granici europskog kontinenta:
Bivša Republika ZUBROVKA
Negdašnje sjedište Carstva
GROBLJE STARI LUTZ
U spomen na velikana naše nacije
PISAC
HOTEL GRAND BUDAPEST
To je posve uvriježena greška.
Smatra se da piscu mašta uvijek radi.
Da on neprestano izmišlja beskonačnu zalihu
incidenata i epizoda,
da jednostavno snivanjem stvara svoje priče ni iz čega.
Prava je istina upravo suprotna.
Kada javnost dozna da ste pisac,
počne vam donositi likove i događaje,
pa dokle god zadržite sposobnost traženja
i pažljiva slušanja,
te će priče neprestano...
Prekini. Prekini! Nemoj! Da se nisi usudio!
...neprestano same tražiti vas tijekom cijeloga vašeg života.
Onome koji je često pripovijedao tuđe priče
mnogi će ispripovijedati priče.
Oprosti. - U redu je.
Zbivanja koja slijede bila su mi opisana
točno onako kako ih ovdje donosim,
i to na posve neočekivan način.
Prije mnogo godina,
pogođen blažim slučajem spisate/jske groznice,
vrste neurastenije uobičajene među inteligencijom toga doba,
odlučio sam provesti mjesec kolovoz
u topiičkome mjestu Nebelsbadu ispod Sudetenwaltza u Alpama,
te sam uzeo sobe u hotelu Grand Budapest,
pitoresknoj, dotjeranoj i nekoć naširoko cijenjenoj ustanovi.
slutim da neki od vas znaju za nj.
Bio je izvan sezone, tad već nepopularan...
...a otprije je počeo propadati
u zapuštenost uslijed koje će ga napokon dočekati i rušenje.
Mi malobrojni tamošnji gosti
brzo smo se počeli prepoznavati iz viđenja
kao jedine žive duše nastanjene u toj gole-moj ustanovi,
premda ne vjerujem daje ijedan znanac među nama
nadišao pristojno kimanje razmijenjeno u prolazu kroz
Palmin dvor,
Arapsku kupeu,
te u vožnji Kolonadnom uspinjačom.
Bili smo vrlo suzdržan skup, činilo mi se,
a i, beziznšmno, samotnjačke naravi.
Nekako sam usred tog općeg muka
uspostavio ležernu i čavrljavu prisnost
s nadstojnikom hotela zapadnjačkog roda,
zvanim samo Monsieur Jean,
koji je u isti mah ostavljao dojam Iijenosti i zaista popriíične susretljivosti.
Slutim da nije imao dobru plaću.
Uglavnom, jedne večeri,
pri razgovoru rame uz rame s Monsieurom Jeanom,
što mi je postala navada, zamijetio sam novopridošlicu u našem društvu.
sitnog, postanja-g čovjeka, efegantno odjek/enog,
iznimno živahna, inteligentna lica,
koji je odisao smjesta primjetnorn tugom.
Kao i mi ostali, bio je sâm, ali također, dužan sam reći,
prvi je ovdje ostavljao snažan dojam duboke i istinske usamljenosti.
To je bio simptom i moga zdravstvenog stanja.
Tko je onaj zanimljivi starčić?
Upitah Monsieura Jeana.
Iznenadilo me što se upadljivo zgranuo.
Zar ne znake? -Uzv rati.
Zar ga ne prepoznajete?
Da, izgledao mi je poznato.
To je gospodin Moustafa glavom. Doputovao je danas ujutro.
Ime će bez sumnje prepoznati
one iskusnije osobe među vama.
G. Zero Moustafa u svoje je vrijeme bio najbogatiji čovjek u Zubrovki.
Prekoa/psk! jod! IMIGRANT SE OBOGATIO
Bilo kontinenta ZERO ZAUZEO TRŽIŠTE
Dapače, još je bio vlasnik hotela Grand Budapest.
Dnevni fakat PAKT S KOMESAROM
Često odsjedne tjedan ili više dana,
najmanje triput godišnje, no nikad u sezoni.
Na znak Monsieura Jeana prignuh se bliže.
Reći ću vam tajnu.
Uzme samo jednokrevetnu sobu bez kupaonice
u stražnjem kutu zadnjeg kata,
i to manju od dizala za poslugu!
Dobro se znalo
daje Zero Moustafa kupio i znamenito nastavao
neke od najraskošnijih dvoraca i paíača kontinenta.
No tu, u vlastitom, gotovo praznom hotelu,
smjestio se u odaje za poslugu?
Tog se časa podigao zastor nad zasebnom, kućnom dramom...
Sranje.
...koja je smjesta zahtijevala potpunu pozornost
Monsšeura Jeana.
Ali, iskreno rečeno, moju nije dugo zadržala.
Međutim,
ova preuranjena Stanka u priči o zanimíjivome starcu
ostavila me, kako se kaže,
"gespannt wie ein Flitzebogen",
odnosno, napetog kao puška,
kakav sam ostao i tijekom cijelog idućeg jutra, sve dok se,
na način koji iz iskustva smatram otajstvenim i potpuno pouzdanim,
sudbina ponovno nije umiješaía meni u prilog.
Divim se vašem djelu.
Kako, molim?
Kažem, poznajem vaše čudesno djelo i divim mu se.
Hvala vam najljepša, gospodine.
Je li Monsieur Jean podijelio s vama riječ-dvije
0 vremešnome vlasniku ove ustanove?
Moram priznati, doista, osobno sam se raspitao o vama.
Savršeno je sposoban, naravno, naš Monsieur Jean.
Ali ne može se reći da je prve,
a, iskreno, čak ni druge klase kao nadstojnik.
Ali tako vam je to.
Vremena su se promijenila.
Ova je termalna kupelj vrlo lijepa.
Bila je, u izvornome stanju. Nije se mogla održavati, naravno.
Predekadentna je za današnji ukus.
Ali svejedno je istinski volim, ovu očaravajuću staru ruševinu.
Kako to da ste ga kupili, ako smijem pitati?
Hotel Grand Budapest.
Nisam.
Ako niste tek pristojni,
a morate mi reći ako je to slučaj,
nego vas ovo doista iskreno zanima,
smijem li vas pozvati da večerate sa mnom,
kad će mi biti zadovoljstvo i, dapače, čast ispripovijedati vam
"moju priču". Takvu kakva je.
Dvije pržene patke s maslinama.
Zeca, salatu?
Pouilly-Jouvet iz '52., uz kvarat-bocu Bruta.
To bi nam trebalo dati vremena napretek,
ako smjesta počnem. - Samo izvolite.
Pa, na početku pričeje, kako i mora biti, prethodnik našega zajedničkog prijatelja.
Voljeni prvotni nadstojnik hotela Grand Budapest.
Na početku priče je, naravno...
1. DIO "M GUSTAVE"
Stavite stolić uz prozor. - Da, M. Gustave.
Stavite pladanj na stolić. - Smjesta M. Gustave.
Točno tu. Jesu li očetkani i kalupirani?
Naravno, M. Gustave. -ldu u kutije.
Od Oberstdorfa je? -Čini se, M. Gustave.
Drugi kovčeg. Karte? - Tu, M. Gustave.
Daj mi ih.
U redu su. Pričekaj u kutu.
Ne odlazim. - Kako, molim?
Ne odlazim. - Kako to?
Strahujem. - Od čega?
Bojim se da se vidimo posljednji put.
Nebesa zašto bi bilo tako?
Ne znam to objasniti, ali osjećam da je tako.
Pobogu, nema razloga da nas napustite ako...
Otiđite sa mnom. - U jebeni Lutz?
Molim vas. - Dajte mi ruku.
Nemate razloga za strah. Uvijek strepite uoči putovanja.
Priznajem; čini se u ovoj prigodi patite od akutnijeg napada.
Ali iskreno... O, Bože dragi. Što ste to učinili s noktima?
Kako, molim? - Taj dijabolični lak.
Boja je posve pogrešna. - Ne sviđa vam se?
Nije da mi se ne sviđa. organski mi je odurna.
Možda vas ovo smiri. Pri traganju... -Što'? Ne recitirajte.
Saslušajte riječi. Tiho. - Molim vas. Ne sad.
Pri traganju jednom kroz šumu dičnu od siva, davnovjeka bora,
naiđoh na grobnicu od kiše sklisku, od glada hladnu, eteričnu,
natpisa što davno nestade,
no kroz pukotine još joj turobne...
Biste li mi zapalili svijeću?
U sakristiji Svete Marije? - Osobno ću se smjesta pobrinuti za to.
Ne zaboravite, uvijek sam uz vas.
Volim vas. - Ja volim vas.
Nije mala stvar osvojiti odanost takve žene
devetnaest sezona zaredom.
Da, gospodine. - Vrlo mi je privržena, znaš.
Da, gospodine.
Ali nikad je još nisam vidio takvu.
Ne, gospodine.
Tresla se kao pas pri sranju.
Uistinu.
Trkni u katedralu Svete Marije na Brucknerplatzu.
Kupi običnu, kraću svijeću i uzmi četiri klubeka ostatka.
Zapali je u sakristiji, izmoli krunicu
i u Mendlovoj mi Kupi Courtesan au choco/az“.
Ostane Ii išta, daj malom bogalju koji lašti Cipele.
Smjesta, gospodine. -Čekaj.
Tko si ti? - Zero, gospodine. Novi potrčko.
Zero, kažeš? - Tako je.
Nikad čuo, niti sam te vidio. Tko te uposlio?
G. Mosher, gospodine. - G. Mosher!
Da, M. Gustave?
Je li točno da ste potajice uposlili ovoga mladića
na mjestu potrčka?
Angažiran je na probni rok, te Čeka vaše odobrenje, naravno.
Možda, da. Hvala, g. Mosher.
Nema na čemu, M. Gustave.
Sada ćeš proći službeni razgovor.
Da prvo odem upaliti svijeću, gospodine?
Što? Ne.
Iskustvo?
Hotel Kinski, kuhinjski potrčko, 6 mjeseci.
Hotel Berlitz, ćistački potrčko, 3 mjeseca.
Prije toga sam ribao tave... -lskustvq zero.
Hvala, M. Gustave. -lzravnaj kapu, Anatole.
Rado, Herr Schneider. - Pukao je remen.
Nije prihvatljivo. - Sasvim se slažem.
Obrazovanje? - Učio sam čitati, kao i pisati.
Krenuo sam u osnovnu školu. Umalo sam...
Obrazovanje, zero. - Sad je prsnula.
Dobro jutro, Cicero. Zovi vodoinstalatera!
Popodne, M. Gustave? - Bez dvojbe, Frau Liebling.
Što je ovo, kvragu? - Ne sad.
Obitelj?
Zero.
Šesti, Igore.
Zašto želiš biti potrčko?
Pa, tko to ne bi htio biti u hotelu Grand Budapest, gospodine?
To je institucija.
Vrlo dobro.
Tisuću klubeka. - Pobogu.
Jeste li vi ikad bili potrčko, gospodine?
Što ti misliš?
Pa, slutim da se odnekud mora početi...
Zapali vražju svijeću. - Da, gospodine.
Nakon mjesec dana
I tako je počeo moj život.
Mlađi potrćko na obuci,
hotel Grand Budapest,
pod strogim zapovjedništvom Monsieura Gustavea H.-a.
Postao sam njegov učenik, a on će mi biti savjetnik i skrbnik.
Što je to potrčko?
Potrčko je potpuno nevidljiv, no uvijek u vidokrugu.
Potrčko pamti što ljudi mrze.
Potrčko predviđa potrebe klijenta
prije nego što potrebe zatrebaju.
Potrčko je, iznad svega, besprijekorno diskretan.
Naši gosti znaju da njihove najdublje tajne,
katkad, iskreno, posve nedolične
s nama odlaze u grob.
Zato, jezik za zube, Zero. -Da, gospodine.
To je sve, zasad.
Počeo sam shvaćati da mnoge
najcjenjenije i najuglednije gošće hotela dolaze zbog njega.
Činilo mi se da je to suštinski dio njegovih dužnosti,
ali vjerujem da mu je donosilo i zadovoljstvo.
Prohtjevš su uvijek bili isti.
Morale su biti bogate,
stare,
nesigurne,
tašte,
površne,
plavokose,
potrebite.
Zašto plavokose?
Zato što su sve bile.
Bio je, usput,
najizdašníje parfimiran čovjek kojeg sam ikada susreo.
Miris je s velike udaljenosti najavljivao njegov nailazak
i zadržavao se još minutama nakon što bi on otišao.
Svaki sam tjedan radio šest dana, te pola dana nedjeljom,
od pet ujutro do nešto iza ponoći.
Obroci su nam biti mali, ah česti, za izdržljivost.
Dva doručka, dva ručka i kasna večera.
M. Gustave uz to je svake večeri držao propovijed.
Neprijaznost je samo izraz straha.
Ljudi strahuju da neće dobiti što žele.
Najgroznija i najneprivlačnija osoba treba samo primiti ljubav,
pa će se otvoriti kao cvijet.
Prisjećam se stihova:
Kist slikarski nedovršeno lice dotače
vršcima kičica vještih
i rumenilom prve boje život podan beživotnom obrazu njenom.
Sâm je pak večerao u osami svoje sobe.
Identitet vlasnika hotela nije bio poznat nikome od nas.
Svaki je mjesec njegov poslanik, zvan zamjenik Kovacs, dolazio
da pregleda knjige i prenese poruke
u ime zagonetnog posjednika.
U tim su se prigodama M. Gustave i naš poslovni upravitelj
Herr Becker sastaje# s njim na privatnom savjetovanja iznad recepcije.
MENDLOVA
Tada sam također upoznao Agathu.
Ati nećemo 0 tome.
2. dio: "Madame C. V. D. u T."
TISAK
DVA DNEVNA IZDANJA POUZDANI KRONIČAR ZUBROVKE
USPINJAČA
Što hoćeš? - Gledajte
HOĆE LI IZBITI RAT? Tenkovi na granici
Grofica udova umrla u budoaru
Bože dragi.
Najdublja sućut.
Moramo otići do nje. - Moramo'?
Tout de suite. Trebam joj, a ti trebaš meni oko prtljage i ostaloga.
Kad si spakiran? - Za pet minuta.
Idi. Uzmi i Pouilly-Jouvet iz '26. u ledu s dvije čaše
da ne moramo piti mačju mokraću koju služe u vagon-restoranu.
Krivim sebe.
Pokušala mi je reći da je imala pretkazanje. Nisam je htio saslušati.
Cijeli će Lutz nositi crninu
izuzev njezine strahotne, kvarne djece
koju je prezirala i nije mogla ni poljubiti.
Oni će plesati kao cigani.
Doista nema smisla ništa raditi u životu,
jer sve prođe u tren oka.
I ne uspiješ se ni snaći, a već te hvata rigor morfis.
O, kako one dobre uvijek umru mlade.
Uz malo sreće, ostavila je koji klubek tvom starom prijatelju,
ali nikad se ne zna dok se tinta ne osuši na smrtovnici.
Bila je dinamit u krevetu, usput.
Bile su joj 84 godine, M. Gustave.
Imao sam i starije.
Kad si mlad, sveje sočan file,
ali kako godine prolaze, moraš prijeći na jeftinije meso,
što meni odgovara, jer volim takvo.
Bogatijeg je okusa, tako bar kažu.
Zašto stajemo u polju ječma?
19. listopada
Zatvaranje granice
Pa, pozdrav, momci.
Isprave, molim.
Sa zadovoljstvom.
Portret nije baš laskav, bojim se.
Nekoć su me smatrali Ijepotanom.
Kaplar F. MULLER
Od kojeg imena je inicijal "F"? Fritz? Franz?
Franz. - Znao sam!
Nekako čudno gleda.
To je migracijska viza s radnom dozvolom trećeg stupnja, Franz, dragi.
On je sa mnom.
Izađite, molim.
No, samo malo. Sjedni, Zero. isprave su mu u redu.
Osobno sam ih usporedio pri Birou rada i sluganstva.
Ne možete ga uhititi jer je imigrant.
Ništa nije skrivio.
Prekinite, vrag vas odnio!
Nema veze, M. Gustave! Neka samo rade svoje!
Au! To boli!
Šupci jedni prljavi, prokleti, rošavi, fašistički!
Puštajte mog potrčka!
U čemu je problem?
Skaredno.
Mladić radi za mene u hotelu Grand Budapest u Nebelsbadu.
Monsieur Gustave?
Zovem se Henckels.
Sin sam doktora Wolfganga Henckelsa-Bergersdörfera i supruge.
Sjećate li me se?
Znam točno tko ste. Frapantno. Vi ste mali Albert.
Strahovito se sramim. Pustite ih.
Kolega je bezemljaš.
Mora zatražiti revidiranu posebnu putnu dozvolu,
do koje bi se u današnje vrijeme moglo vrlo teško doći.
Uzmite ovu.
POSEBNA PUTNA DOZVOLA
Privremena je. Nažalost, bolje nemam. -A kako je vaša predivna majka?
Vrlo dobro, hvala. - Obožavam je.
Prenesite joj da je volim. - H0ću.
Vaš je suputnik bio vrlo drag prema meni kad sam bio samotno malo dijete.
Moji ljudi ija isprićavamo se na smetnji.
Molim za oprost, gospodine.
Vidiš? Pokoji slabašan titraj civilizacije
još opstaje u ovoj barbarskoj klaonici nekoć zvanoj čovječanstvom.
Doista, upravo to i mi pružamo na svoj skroman, ponizan, beznačajan...
Ma, u kurac.
DVORAC LUTZ
Gdje je ona, Clotilde? Odvedi me do nje.
Izgledaš jako dobro, mila moja. Doista.
Čudesno su odradili posao.
Ne znam kakvom su te kremom namazali u mrtvačnici,
ali ija bih je htio.
Iskreno, godinama nisi ovako dobro izgledala.
Izgledaš kao da si živa.
O, ipak si ga promijenila. Sad je savršen.
Clotilde? - Da, Monsieur Gustave?
Čašu hladne vode bez leda, molim.
Da, M. Gustave.
L, znate, M. Serge trebao bi vas privatno u svom uredu, molim.
U redu, onda.
Neću dugo, mila moja.
Provelš su nas kroz zelena vrata od čohe
pa smo uskim hodnikom za poslugu sišli u batlerovu smočnicu.
Trenutak potom, otvorio se prolaz u kuhinju
i u nju je trkom ušao sitan poslužitelj u bijelom.
Nikad nisam zaboravio izraz áica tog čovjeka.
Što je sad ovo, dovraga?
Osobno nikada dotad u životu nisam kročio u takvu kuću.
Vrlo sam slabo shvatio zbivanja koja će uslijedítí.
Ali naposljetku sam prepoznao da,
kad je u pitanju sudbina velikog bogatstva,
ljudska se pohlepa proširi poput otrova u krvotoku.
Stričevi, nećaci, bratšći,
tazbina sve dvojbeníje povezanosti.
Najdalja rodbina stance
izašla je na vidjelo u potrazi za plijenom.
Na čelu ondje okupljenih, u zbunjujućoj koincidencíjí,
otkrili smo našeg zamjenika Kovacsa,
koji je sâm po sebi bio važan odvjetnik, naravno.
Bio je izvršitelj ostavštine pokojna udovice.
Ovo je posljednja volja i oporuka Madame D.
Sastoji se od zajedničke tontine,
osnovane prije smrti njezina muža, od koje je prošlo 46 godina,
u sprezi sa 635 amandmana,
pojašnjenja, ispravaka i pisama namjere
izvršenih tijekom potonjih desetljeća.
Krajnja zakonitost ove akumulacije
traži dalju analizu,
ali prema mišljenju ovog ureda Madame D. imala je namjeru
ovlasti nad glavninom svojeg posjeda
bezodvlačno prenijeti na sina Dmitrija,
uz posebna sredstva za izdržavanje njegovih sestara
Marguerite, Laetizije i Caroline,
te sitne darove za razne članove šire obitelji,
prikazane u Popisu primatelja, koji ću potanko obrazložiti naknadno.
Međutim.
Dodatan kodicil,
dostavljen poštom u moj posjed koliko jutros,
a koji je, ukazuju indicije, poslala Madame D.
Na samom izmaku života,
sadrži dodatak izvornome certifikatu
koji ću vam, kako zakon nalaže, sada pročitati.
Izvornost dokumenta
predsjedavajući sudac još nije potvrdio,
te molim sve stranke za Strpljivost i suzdržavanje od komentara
do trenutka kad se naše istrage ne uspiju privesti kraju.
"Cijenjenome prijatelju koji mi je pružio utjehu u poznim godinama"
"i suncem obasjao život starice"
"koja je mislila da više nikad neće biti sretna"
"Monsieuru Gustaveu H.-u,"
"prepisujem, ostavljam i namirem, neoporezivo"
"i uz puno i apsolutno opunomoćeničko pravo"
"shku Dječak s jabukom..."
Opa! -"...Johannesa van Hoytla..."
Ne vjerujem. -"...mlađeg..."
Što?
"...koja nas je oboje usrećivala."
Zar van Hoytla?
Neoporezivo? - Smije li?
Tko je Gustave H.'?
Bojim se da sam to ja, dragi.
Taj jebeni peder!
On je nadstojnik. Što ti tu radiš?
Došao sam odati počast velikoj ženi koju sam volio.
Ovaj čovjek je uljez u mom domu! -Nije još vaš, Dmitrij.
Dok se oporuka ne odobri i vlasništvo...
Nećeš dobiti Dječaka sjabukom, prokleti petko!
Kako da podnesem takve riječi?
Zovite policiju. Podižemo optužnicu.
Ovaj nitkov mori moju porodicu već gotovo dvadeset godina.
To je besprizoran pustolov i varalica
koji vreba na umno nemoćne, bolesne starice,
a vjerojatno ih i jebe!
Sa svim prijateljicama idem u krevet.
Gdje je Céline?
Što? Umrla je. Čitamo njezinu oporuku.
A da, da, naravno.
Ako saznam da si jedan jedini put pipnuo tijelo moje majke,
žive ili mrtve, preklat ću te, Boga mi! Je li to jasno?
Mislio sam da sam jebeni peder.
Jesi, ali biseksualan si. - Promijenimo temu.
Odlazim.
Pričekajte tu tiho, molim.
Ta slika Dječak sjabukom je neprocjenjiva. Shvaćaš li ti to?
Čestitam, M. Gustave!
Borit će se da mi preotmu skota.
Je li jako lijepa? - Neopisivo.
Čak i rima barda najdarovitíjeg pjevat jedino može
tek o manjka njenom i svem što više nije!
Jezik mu sad... - Smijem li je vidjeti?
Ne znam zašto da ne.
Ovo je van Hoytlov izuzetan prikaz
prelijepa dječaka na pragu muževnosti.
Plavokosog, glatkog. Kože bijele poput ovog mlijeka.
Besprijekorna podrijetla.
Jedan od posljednjih u privatnom posjedu i neprijeporno najbolji.
To je remek-djelo.
Ova ostala govna su bezvrijedno smeće.
Monsieur Gustave?
Mogu li vam pomoći?
Da, Serge.
Možete ga zamotati, molim.
Zamotati...
Dječaka s jabukom?
POVJERLJIVO
Što ste mi htjeli kazati, prije?
Mislim da sad ne bih mogao reći.
Pišite mi sutra. Na kolodvor Lutzbahn!
Nikad se neću rastati od njega.
Podsjećao ju je na mene. Mene će podsjećati na nju. Zauvijek.
Umrijet ću s ovom slikom nad uzglavljem.
Zapažaš li sličnost?
O, da.
Zapravo, trebalo bi je prodati.
I to što prije, za slučaj da nam je pokušaju preoteti.
K tome, ima nečeg u onim suludim vojnicima u ekspres...
Ovo bi mogao biti zaguljen rat i dugo suho razdoblje za hotelijerstvo.
Koliko znamo, već bi nas sutra mogli zatvoriti.
Sklopimo svečani zavjet u krvi.
Na crnom ćemo se tržištu riješiti Dječak::: sjabukom do kraja tjedna,
pa napustiti zemlju i prikriti se negdje duž Malteške rivijere
dok nevolje ne prođu i vratimo se na radna mjesta.
U zamjenu za tvoju pomoć, odanost
i usluge osobnog dvoritelja,
obecavam ti 1,5% od neto prodajne cijene.
Jedan i pol? - Uz stan i hranu.
Može li biti deset? Deset? Ti se šališ?
Toliko ne bih dao ni posredniku,
a ti ne razlikuješ chiaroscuro i pileće iznutrice.
Ne, 1 ,5 je točno. Ali, znaš što.
Ako umrem prvi, a svakako hoću, bit ćešjedini moj nasljednik.
U ostavini nema mnogo, tek komplet četaka od bjelokosti
i zbirka romantične poezije,
ali kad kucne čas, one će pripasti tebi,
zajedno s novcem koji dotad ne potrošimo na kurve i viski.
To je naša sveta spona.
Smjesta ću je pismeno sročiti.
Ja, M. Gustave H., bijući razmjerno duševno i tjelesno zdrav,
danas, 19. listopada godine Gospodnje 1932...
Nikad mi nije rekao odakle je.
Nikad ga nisam pitao iz kakve je obitelji.
lsprićavam se.
Aha?
Došla je policija. Pitaju za vas.
Reci im da smjesta dolazim.
U redu.
Jesu li te vlasti ikad ispitivala?
Da, jednom me uhitila i mučila pobunjenička paravojska
u Pustinjskom ustanku.
Dobro. Znaš i sâm. Budi kuš. - Naravno
U životu nisi čuo ime "van Hoytl". U redu, idemo.
Kako vas možemo uslužiti, gospodo?
Inspektore Henckels.
"Po naredbi policijskog povjerenika rajona Zubrovka"
"ovime vas privodim zbog umorstva"
"Madame Céline Villeneuve Desgoffe und Taxis."
Znao sam da tu nešto smrdi. Nikad nismo doznali uzrok smrti.
Ubijena je, a mislite da sam ja krivac.
Hej!
Stoj!
3. DIO: "LOGOR ZA KRIMINALCE KONTROLNA TOČKA 19"
Nakon tjedan dana
U iščekivanju suđenja
Što se dogodilo?
Dogodilo se to, dragi moj Zero, da sam mučki prebio
malog šmrkljavca po imenu Pinky Bandinski
jer se drznuo osporiti mi muževnost.
Iz petparačkih smo romana naručili barem jedno:
Da čovjek, kad se nađe na ovakovu mjestu,
nikad ne smije biti šmizla.
Valja se dokazivati od prvog dana.
Valja zaslužiti poštovanje.
Trebaš dobro pogledati kako jutros izgleda njegova ružna njuška.
Zapravo, postao mi je drag prijatelj.
Upoznat ćeš ga, nadam se.
Dakle. Razgovarao si s Kovacsem?
Sinoć smo se potajice našli.
Zakleo sam se Biblijom da nikome neću reći.
Trebali biste se i vi. - Naknadno ću.
Sluti da ste nedužni. - Jasno da sluti.
Kako glasi optužba?
U poznim satima navečer 19. listopada
pojedinac poznat kući i osoblju, izvjesni Monsieur Gustave H.,
doputovao je u rezidenciju porodice Desgoffe und Taxis u Lutzu
i ušao stražnjim dostavnim prilazom,
ostavši neprimijećen,
te produžio putem stražnjeg stubišta i ulaza za poslugu,
kako bi se domogao privatnih odaja Madame D.
Nema dokaza koji bi ukazivali je li ovaj posjet
unaprijed dogovorio s njom ili nije.
Sutradan ujutro Madame D. pronađena je mrtva, otrovana strihninom.
Monsieur Gustave opet je ondje viđen
tek nakon što su prošla 24 sata, naravno.
Identitet optužitelja jasan je iz ove bilježnički ovjerene izjave.
Među njima su, u osnovnome, svi članovi proširene obitelji,
ali ključni svjedok koji je, navodno, zaista vidio opisane događaje,
pobjegao je iz jurisdikcije, kako se čini.
Trenutačno se ne zna gdje je,
ali traže ga i progone nadležne vlasti.
Tko je on?
Serge? - Bojim se.
Pizdun jedan mali.
Ne, ne vjerujem u to. Natjerali su ga.
Bačen sam u leglo otrovnica.
Imate li alibi?
Jasno, ali udana je za vojvodu od Vestfalije.
Ne dopuštam da joj se ime umiješa u ove majmunarije.
Život vam je možda u pitanju. - Znam, ali kuja je klisnula.
Već je u brodu Kraljica Nastasja na pola puta do Nizozemske Tanganjike.
Ne odustajte.
Pojedinosti zavjere,
danas javno dokumentirane,
u to su nam vrijeme bile potpuno neshvatljive.
Treba mi Serge X.,
mladić u službi moga poslodavca,
porodice Desgoffe und Taxis iz dvorca Lutz.
Da, gospodine? - Vi ste mu sestra?
Da, gospodine. - Vidjeli ste ga odskora?
Ne, gospodine. - Ne, gospodine?
Ne, gospodine.
Moram ga smjesta pronaći, zbog sigurnosti njega osobno
i svih ostalih.
Ako se pojavi...
Da, gospodine? - Recite mu da mu Jopling poručuje:
"Dođi kući."
Ali jedno je bilo sigurno:
Desgoffe und Taxis bila je vrlo moćna porodica.
A vrijeme nije bilo na našoj strani.
Pismo od Monsieura Gustavea. Zero.
Htjeli biste da... - Pročitaj ga.
"Moji dragi i pouzdani kolege."
Duboko mi nedostajete dok vam pišem
iz zabrana mojeg žalosnog i apsurdnog tamnićenja.
Dok vam se ne vratim kao slobodan čovjek
hotel Grand Budapest ostaje u vašim rukama,
kao i njegov besprijekoran renome.
Čuvajte ga besprijekornim i uzdižite ga.
Posebno se brinite o svakom i najmanjem djeliću,
kao da bdijem nad vama poput jastreba
s konjskim bičem u kandžama, jer upravo i jest tako.
Otkrijem li da se za mog izbivanja dogodio bilo kakav propust,
obećavam vam, sustići će vas hitra i nesmiljena ruka pravde.
Velika i plemenita kuća stavljena je pod vašu zaštitu.
Javite Zeru ako primijetite bilo što sumnjivo.
"Vaš odani Monsieur Gustave."
Zatim slijedi pjesma, ali možemo početi s juhom,
jer ima 46 kitica.
"Viažan, cm pepeo guši nečist izmetno tamna štakorskog legla"
"i miješa se s gustim vonjem trula drva"
"dok ševin po} ulična derana..."
Nikad nisam vjerovao tom batleru.
Odviše je iskren. - Odvíše iskren, kažeš?
Dobro, čuj, bilo kako bilo, pronađi ga brzo i riješi to smjesta.
Kolege Zatvorenici, jeste li za tanjur kaše?
Ne? Bilo tko?
Ti, s vrlo velikom brazgotinom na licu?
Kušaj. Da znaš, jutros je baš vrlo topla i hranjiva.
Treba malo soli.
Ugodan dan želim.
Kaše, gospodo? Bi li tkogod htio?
Kako vam drago.
Ustajte i blistajte. Hitro, hitro.
Dobro jutro, Pinky.
Opet iz Mendlove? - Upravo tako.
Tko ima koljački?
Nezemaljski je ukusno. - Mendlova je najbolja.
Dobro, vraćam se poslu. - Monsieur Gustave?
Da?
Ja i dečki smo raspravili stvar.
Smatramo da si stvarno neiskvaren svat.
Pa, za to me nisu nikad optužili,
ali hvala vam na tom zaključku.
Sad si jedan od nas.
Kako je krasno to čuti.
Hvala, dragi Pinky. Hvala, Günthere.
Hvala, Wolf.
Ima li još štogod?
Reci mu, Ludwig.
Kontrolna Točka 19 nipošto nije bezvezan zatvorčić.
Debele željezne šipke pregrađuju sva vrata, otvore i prozore.
U prostoru su 72 stražara uz njih još 16 u tornjevima.
Nalazi se navrh stometarske litice pod kojom je opkop pun krokodila.
Ali kao i svi najbolji, ima slabu točku,
koja u ovom slučaju poprima oblik
sustava odvodnje za olujne padaline,
poteklog iz vremena prvotne kamene utvrde
sazdane još u srednjem vijeku.
Dakle, nitko ne kaže da će to biti šetnja drvoredom,
s lijepom damom i bijelim pudlom,
ali ovdje postoji nešto što se može nazvati slabom točkom,
a to nam je osnovna potrepština.
Pogledajte.
Tko je ovo nacrtao?
Kako to misliš, tko? Ja sam to nacrtao.
Vrlo dobro. Imaš prekrasan potez, Ludwig.
Imaš znatan likovni potencijal.
Pitanje; kako namjeravaš prodrijeti u najnižu osnovicu?
To su 64 cm debeli poduprti granitni blokovi, zar ne?
Pri kopanju koljačkim,
slutim da bi za to trebalo 3 do 6 mjeseci stalna truda,
pri čemu bi nekolicina nas
bila nasilno smaknuta.
Pogodio si srž problema, M. Gustave.
Imamo lažne dokumente, rabljenu uličnu odjeću,
te Ijestve izrađene od štapova i posteljine,
ali treba nam alat za kopanje,
a pokazuje se da je do njega teško doći u ovom konačištu.
MENDLOVA
Na ovome mjestu u priči
starac je ušutio i odgurnuo janjeći hrbat.
Oči su mu se zamutile kao dva kamena.
Uviđao sam daje ojađen.
Jeste li bolesni, g. Moustafa? - Upitah napos/jetku.
O, jao meni, ne. - Reče on.
Samo što ne znam kako nastaviti.
Plakao je.
Znate, ne spominjem Agathu,
jer već pri samoj pomisli na njezino ime
ne mogu obuzdati osjećaja
Pa, čini se da se to ne može zaobići.
Znate, spasila nas je.
Na našem trećem formalnom randevuu
zaprosio sam je, i pristala je.
Mjesec dana ranije
Hoćeš li se udati za mene? - Da
Zajedno nismo imali ni pedeset pišíjívih klubeka.
Nitko nije Znao, naravno, samo, koga bi i bilo briga?
Oboje smo bili potpuno sami na svijetu,
a bili smo duboko zaljubljeni.
Izvoli. - Hvala ti.
To je knjiga. -Vidim.
Romantična poezija, l. svezak.
Preporuča M. Gustave. lja imam svoj primjerak.
Upropastio sam iznenađenje, valjda. - Svejedno ću je otvoriti.
Pročitaj posvetu.
"Za moju dragu milu, vrijednu, Ijubljenu Agathu, koju obožavam."
"S poštovanjem, zanosom, divljenjem"
"poljupcima zahvalnošću, najboljim željama i ljubavlju."
"Od Z za A."
Monsíeur Gustave smjesta je odlučio obaviti temeljito unakrsno ispitivanje.
Šarmantna je. Vrlo je šarmantna.
Pritom je Agathi poklonio porculanski medaljon
i pet tuce-ta byelih tulipana zasebno umotanih u maramice,
u kutiji veličine dječjeg lijesa.
Nije to u redu. - Kako, molim?
Zašto se duri?
Moja je djevojka. Ne možete je častiti.
Samo razgovaram s ovom vizijom ljupkosti za tvoje dobro.
Ne budi ljubomoran u ovome životu, Zero, ni na tren.
On ti se udvara?
Da. - Odobravam ovu vezu.
Agatha, ljepoto, vrati se ljubljenome.
Uskoro smo saznali...
Blagoslovljeni bili, oboje.
...da je Agatha silno darovita
s lopaticom za glazuru i vješta s kremom od maslaca.
Mendl. - Idi.
A ujedno i vrlo hrabra.
Vjerujem da se takva rodila.
Nešto nedostaje.
Presudan dokument, ili zagubljen, ili, moguće je, uništen.
Ne znam što sadrži, ne znam što predstavlja,
ne znam što je to,
ali posvuda ima njegovih tragova i sjena.
Nego, ne bih vas htio uzbuditi,
niti očekujem značajniju promjenu
u konačnoj sučevoj odluci što se vašeg nasljedstva tiče,
ali, pogotovo ako se uzmu u obzir okolnosti njezine smrti,
te da je nestao ključni svjedok u istrazi umorstva, Serge X.,
predlažem da ovu stvar smjesta
prijavimo općinskom inspektoru,
kako se ni u kojem budućem trenutku nipošto ne bi postavilo pitanje nedoličnosti.
Slažete li se? - Ne slažem.
Ne slažete? - Ne slažem.
Mogu li vas nešto pitati, Vilmos? - Da, Dmitrij?
Za koga vi radite? - Kako, molim?
Za koga vi radite? Mislio sam da biste trebali biti naš pravni zastupnik.
Pa, činjenično gledano, ja sam izvršitelj ostavštine.
U ovoj konkretnoj situaciji zastupam pokojnicu.
A da?
Da. Provizija za moj honorar bila je uključena u...
Samo privedite stvar kraju i ne talasajte. Slažemo li se?
Odvjetnik sam, Dmitrij. Dužnost mi je postupati prema zakonskim odredbama.
Ne slažem se.
Tu nešto smrdi, sestre.
Je li on to bacio moju mačku kroz prozor?
Ne bih rekla.
Je li? - Jopling?
U redu.
Ima nešto što ti nisam rekao, Agatha.
U redu. - Ukrali smo sliku.
Vrlo je vrijedna, možda čak pet milijuna klubeka.
Ne znam je li itko već opazio da je nema,
ali ako mi se nešto dogodi...
Kradeš umjetnine?
Jednu sliku. Uglavnom, moramo smisliti plan tvog preživljavanja.
Sakrij ovo. Šifrirano je i morat ćeš ga čitati povećalom,
ali piše gdje i kako pronaći Djećaka s jabukom.
Ne pristaj na manje od pola nazivne cijene.
Zero, pekarica sam. - Slastičarka si.
Nisam preprodavačica, ako se tako kaže.
Ne prodajem ukradenu imovinu.
Krivo sam rekao. Ostavila mu ju je.
Idi spavati.
Da, Herr Mendl.
Sakrij ovo. - Ne.
U redu, ali svejedno uzmi.
Garderoba SADRŽAJ: Perzijska mačka (PREMINULA)
SLJEDEĆE STAJALIŠTE KUNSTMUSEUM
MUZEJ SE ZATVARA ZA 15 MINUTA
MUZEJ SE ZATVARA ZA 14 MINUTA
ZABRANJEN ULAZ
IZLAZ
Sutradan ujutro Herr Becker primio je neobičnu poruku,
poslanu u posljednji čas iz ureda zamjenika Kovacsa,
kojom se njihov dogovoreni sastanak odgađa... zasvagda.
OPSKRBNI DEPO
Nakon 3 dana
Bjež'mo.
KUHINJA
Kako ste uspjeli izaći? - Začepi jebote.
Ovi ovdje pokušavaju pobjeći.
Što ti je, cinkarošu prokleti?
Straža! Straža!
To si ti. Hvala ti. Hvala ti, mili, dragi čovječe.
STRAŽARSKA SPAVAO NICA
U redu.
Recimo da je neriješeno.
Dobra večer.
Da vas upoznam. Pinky, Wolf, Ludwig, ovo je božanstveni Zero.
Güntherje stradao u katakombama.
Momci, tko zna hoćemo li se ikad više vidjeti, ali ako...
Stani.
Ne stignemo sad brbljati.
Čuvaj mise, M. Gustave.
Sretno, mali.
Gdje nam je skrovište? - Nisam ga uspio pronaći.
Nema skrovišta? Stvarno? Sasvim smo prepušteni samima sebi?
Bojim se da jesmo. Raspitivao sam se, ali...
Shvaćam. Prerizičnoje. Moramo improvizirati, valjda.
Prerušimo se.
Već smo se prerušili. - Ne, nismo.
Rekli smo, lažni zalisci, umjetni nosevi i ostalo.
Nisi ih donio? - Mislio sam da ih puštate.
A ne bi ni djelovali realistično, zar ne?
Ne, izrađeni kako treba, posve su uvjerljivi.
Ali shvaćam što hoćeš reći. Pa neka.
Daj mi koji štrcaj L'air de Panachea, može?
Ne mogu dobiti ni štrcaj? - Zaboravio sam L'air de Panache.
Stvarno, zaboravio si L'air de Panache?
Ne mogu vjerovati. Kako si mogao?
Bio sam u zatvoru, Zero! Shvaćaš li koje je to poniženje?
Smrdim.
Prava divota, zar ne?
Valjda je to i za očekivati u... Kako se ono zove tvoja postojbina?
Aq Salim al-Jabat. - Baš tako.
Valjda je to i za očekivati u Aq Salim al-Jabatu,
gdje je čovjeku glavna imovina hrpa prljavih ćilima i rahitična koza,
i gdje se spava iza šatorskog krila i živi od divljih datulja i govnovalja.
Ali ja te nisam tako izučio.
Što te, zaboga, nagnalo da odeš iz domovine gdje očito pripadaš
i prijeđeš neizrecive razdaljine da postaneš ubogi useljenik
u profinjenom, visoko uljuđenom društvu
koje se, ruku na srce, sasvim lijepo moglo snaći i bez tebe?
Rat.
Kako, molim?
Pa, znate, oca su mi ubili,
a ostatak obitelji smaknuli strijeljanjem.
Selo su spalili do temelja,
a one koji su uspjeli preživjeti otjerali su u bijeg.
Otišao sam zbog rata.
A tako. Znači, ti si zapravo prije izbjeglica, u tom smislu?
Uistinu.
Pa, slutim da bi mi bilo bolje povući sve što sam upravo rekao.
Koji sam ja vražji kreten. Bijedna budala.
Prokleti, Sebični gad.
Ovo je sramotno i nije na razini standarda Grand Budapesta.
Ispričavam se u ime hotela.
Niste vi krivi. Tišti vas što nisam donio parfem.
Ne nalazi mi opravdanja. Dugujem ti svoj život.
Drag si mi prijatelj i štićenik, i jako se ponosim tobom.
Moraš to znati.
Strahovito mi je žao, Zero.
Braća smo.
Kako naša draga Agatha?
Zora tek što rudješe kad lice joj na brijegu vidjeh,
ionamo se uzeh vraćat, iz dana u dan, opčinjen,
makar mi od octa srce sahnu, nikad...
Vrlo dobro. Sad ću te prekinuti jer se oglasila uzbuna,
ali upamti gdje smo stali, jer morat ćeš naknadno dovršiti.
Kontrole na svako križanje u krugu od 50 kilometara.
Kontrole na svaki kolodvor u krugu od 100 kilometara.
Za pet minuta da ste pripremili 50 ljudi i 10 pasa tragača.
Temeljito ćemo pretresti svaki Pretzelhaus, Waffelhut, Biergarten
i naročito svaki Grand Hotel od Augenzburga do Zilchbrücka.
To su opasni, profesionalni kriminalci.
Barem trojica od njih, uglavnom.
Tko ste vi?
Što tu radite? Civili ne smiju do ćelija.
Ovo je vojna istraga. - Ovo je g. Jopling, gospodine.
Majka njegova poslodavca bila je žrtva...
Tišina.
Radite za porodicu Desgoffe und Taxis?
Znate li za umorstvo zamjenika Vilmosa Kovacsa 23. listopada?
Znam da je nestao.
Tijelo mu je nađeno ugurano u sarkofag iza spremišta
sinoć u Kunstmuseumu.
Manjkala su mu četiri prsta.
Što znate o tome? - Ništa
lzvedite g. Joplinga odavde.
Mendlova.
Centrala, dajte mi Excelsior Palace u Baden-Jürgenu na njihov račun, molim.
Nemamo izbora. Ništa nam nije preostalo.
Pričekat ću. Hvala vam.
To nam je jedina nada. Inače ne bih spomenuo da postoji.
Ne treba reći, da ni živoj duši nikad nisi zucnuo o ovome.
Kuneš li se? - Naravno Što je to?
Ne mogu reći.
Kako se nabave najbolja sjedala
za premijeru u Toskanskoj operi samo dan prije?
Kako se dobije razgledavanje
zbirke tapiserija u Kraljevskoj saskoj galeriji?
Kako se rezervira stol u kutu
u restoranu Chez Dominique četvrtkom?
Ivane, dragi, ovdje Gustave. Pozdrav.
Pa, bio sam do prije nekih pet minuta.
Potrudili smo se zbrisati nabrzaka, ako shvaćaš što hoću reći.
Pa, kroz kanalizaciju, ispostavlja se. Upravo tako.
Ivane, mrsko mi te prekidati, ali u malom smo škripcu.
Ovo je službeni zahtjev.
Formalno tražim da nam posebne usluge pruži...
4. DIO: DRUŠTVO PREKRIŽENIH KLJUČEVA
Javi{ ću ti se, Gustave.
Dobro. Budi pripravan.
Moje najdublje isprike. Biste li radije išli pješice?
Mi smo, evo, ovdje. Vrlo je jednostavno.
Odmah niz obalnu cestu, pa lijevo.
Jojo, isprati gospodina.
Treba mi M. Georges u hotelu Cháteau Luxe, molim.
Sretan rođendan ti
Preuzmi.
Sretan rođendan, dragi
Halo, Ivane?
Primljeno.
Treba mi M. Dino u hotelu Palazzo Principessa, molim.
Više, prokletstvo, više!
Preuzmi.
Mons/eur Georges. - Više.
A tako. Iz ovih stopa.
Treba mi M. Robin u hotelu Cöte du Cap, molim.
...I dva, itri.
Monsieur Robin. Zove vas Monsieur Dino.
Preuzmi.
Je'n, dva, tri. - Da, Dino.
Da, Dino. U redu, Dino.
Treba mi M. Martin u hotelu Ritz Imperial, molim.
Previše soli.
Nedovoljno papra.
Preuzmi.
Rob/ne? Marfin. - Previše soli.
Kao što čujem.
Možda. Obavio bih nekoliko poziva.
Serge X., nestao. Zamjenik Kovacs, također nestao.
Madame D., mrtva. Dječak s jabukom, ukraden, s naše strane.
Dmitrij i Jopling, nesmiljeni, hladnokrvni divljaci.
Gustave H., u bijegu od zakona. Što još?
Zero, zbunjen. - Zero, zbunjen, doista.
Zaplet se zakuhava, kao što se kaže.
Zašto, usput? Je li to metafora 0 juhi?
Ne znam.
Ulazite.
Pronašli smo batlera.
Krije se u dalekom prigorju blizu Gabelmeisterova vrha.
Nagovorili smo ga da se u podne nađe s vama
kod opservatorija na vrhu.
Ne recite nikome. On će sve objasniti.
Vlak vam kreće za četiri i pol minute.
Izvolite svoje karte.
Treća klasa? - Kompozicija je prepuna,
ali kondukter je nekada bio sommelier u starome hotelu Versailles.
Povukao je veze.
Ovo je za vagon-restoran.
Još nešto, za kraj.
L'air de Panache.
Imali su samo od pola unce.
Treba mu nešto dati kao simboličnu gestu.
Koliko novca imaš? -42 klubeka i 3 marke.
Daj mi 25. Da.
Blagoslovljen bio. - Molim te.
Moram mu to priznati. -lsuse Bože.
Nisam to očekivao. Dobro, što biste dalje htjeli?
Opet razgovara} s ćopavom sestrom, ah ovaj put budi uvjerljiv.
Prokleti pasji skot.
U pizdu strininu!
Kakvo je sad ovo sranje?
Dječak s jabukom? Nisi ga sakrio?
Tek sad zapažaš? - Mislila sam da je na procjeni.
Vi se šalite, jebem li vam sve? -lspričavam se.
Vjerujem da ga je odnio M. Gustave.
Ne ljutim se na Sergea.
Ne krivi se čovjeka zbog manjka moralne vertikale.
On je ustrašena sitna kukavica.
Nije on kriv, zar ne? - Ne znam. Ovisi.
Pa, to se može reći za praktički sve. "OvisL" Jasno da ovisi.
Jasno da ovisi. Jasno da ovisi.
Da, valjda imaš pravo. Jasno da ovisi.
Što ne znači da neću udaviti tog malog barskog štakora.
Smijem li obaviti službu, usput? Na vjenčanju?
Sa zadovoljstvom.
Moram reći, ta me djevojka stubokom oduševljava.
Ravna kao daska, s golemim madežom veličine Meksika preko pola lica,
znoji se sate i sate u toj sparnoj kuhinji
dok joj Mendl, makar i bio genij, puše za vrat kao gorostasan gorila.
No neupitno, beziznimno,
uvijek i nepromjenjivo, izuzetno je ljupka.
Zašto?
Zbog svoje čistoće.
I ona se vama divi, Monsieur Gustave.
Je li? -nekako.
To je dobar znak, znaš. Znači da shvaća.
To je važno.
Ne udvarajte joj se.
GLAVA MLADE MJEŠTANKE PRONAĐENA u KOŠARI zA RUBLJE
Djevojka je u 4 ujutro dobila radiogram i potpisala primitak.
Omotnica je nađena uz tijelo, ali ne i njezin sadržaj.
Međutim, brzojavni ured uvijek 24 sata čuva karbon-kopiju signalne vrpce.
Prepisao sam je. Glasi ovako:
"Spakiraj se, stop."
"Budi spremna otići smjesta, stop."
"Sakrij se u blizini Gabelmeisterova vrha, stop."
"Uništi ovu poruku, volim te svim srcem točka."
Gdje je košara?
Daleko prigorje blizu Gabelmeisterova vrha
Kamo ste pošli, gospodine?
Na skijanje? sanjkanje? U alpinizam?
Tri klubeka.
Ekspresno sam brzojavio Agathi
upute da krene u naše unaprijed dogovoreno sklonište,
cigansku karavanu na vanjskoj cesti za Nebelsbad,
dok smo M. Gustave ija nastavili na istok u zubrovačke Alpe,
prema mjestu u gorskim visinama gdje će nas čekati batler Serge X.
Iz opreza, tiho smo se iskrcali
na teretnom peronu odmah prije kolodvora.
L'air de Panache.
Podne Opservatorij na vrhu
Vraški pogled. To im priznajem, ako išta znači.
Slažem se.
Opažaj čest je, da nema nijedne pahulje u padu što ma kojoj drugoj
u obliku čistom i savršenom... - Netko dolazi.
Jeste li vi M. Gustave iz hotela Grand Budapest u Nebelsbadu?
Aha. - Uđite u sljedeću žičaru.
Jeste li vi M. Gustave iz hotela Grand Budapest u Nebelsbadu?
Aha. - Zamijenite se sa mnom.
Jeste li vi M. Gustave iz hotela Grand Budapest u Nebelsbadu?
Aha. - Obucite ovo i pjevajte.
Jeste li vi M. Gustave iz... Jesam, kvragu.
Ispovjedi se.
Nedužan sam.
Mmm? Ne, ne.
Oprostite mi, Monsieur Gustave. Nisam vas htio izdati.
Zaprijetili su me ubiti, a sad su mi usmrtili jedini rod.
Ne. Koga su ovaj put ubili?
Moju dragu sestru. - Djevojku ćopave noge?
Da. - Pizde jedne!
Pokušao sam vas upozoriti.
Znam, dragi. zaboravimo to.
Čuj, mrzim te izvoditi na čistac, ali moraš sprati Ijagu s mene.
Očito si ožalošćen... - Nije to sve. -U redu.
U priči. - Shvaćam Nastavi.
Službeno sam svjedočio u nazočnosti Madame D.
Stvaranju druge oporuke
koja se ima izvršiti jedino u slučaju da ona bude ubijena.
Druge oporuke? - T0čno.
U slučaju da je koknu? - Točno
Aha? - Ali uništili su je.
Jao meni. Međutim...
Aha? -Izradio sam primjerak.
Drugi primjerak druge oporuke?
Točno. - Aha'?
Što piše? Gdje je? O čemu se radi, kvragu?
Ne drži nas u neizvjesnosti. Ovo je potpuna jebena mora.
Samo nam reci o čemu se tu radi, jebemu!
Serge? Serge? Serge!
Grom i pakao. Udavili su sirotana.
Dođi! Idemo!
Što ćemo ako ga ulovimo? - Ne znam.
On je psihopatski ubojica. Zaustavimo se.
Ne mogu. Jedva da mogu upravljati.
ZIMSKE IGRE
CILJ
Bolesni, bijedni Ijigavče. Mrzim te.
"Ako tu skončat imam, zbogom!" ranjeni rad fru/aš krikne,
kad muskete grunuše a oružnički krik se diže: "Hura!"
I bedemi padoše.
"Čini mi se da zadnji dah je ovo! Strah me je!" reče on...
Vrag te neće! Sredio si ga!
Svaka čast, Zero!
Gustave H.! Vi ste bjegunac od ruke pravde!
Predajte se zakonito i osobno ću vam zajamčítí
pošten postupak.
Ne pokušavajte pobjeći!
Što kažete? - Ne znam.
Radije bih se bacio s ove Iitice nego vratio u jebeni zatvor.
Bolje da ukrademo monocikl onog bolesnog manijaka,
vratimo Dječaka s jabukom i šmugnemo na Maltešku rivijeru.
Vrlo dobro! Stvarno si izniman, Zero. Hvala ti.
Minuta šutnje u spomen na odanog slugu
nasilno stradalog pri obavljanju dužnosti.
Zbogom, Serge.
U redu, idemo.
5. dio: "DRUGI PRIMJERAK DRUGE OPORUKE"
Rat je počeo u ponoć.
Pffeifeistad je pao do ručka uz teško granatiranje
i deset je bataljuna nadrio preko duge zapadne granice.
stožer je prodro prema Nebelsbadu.
Nakon 24 sata
Časti Herr Mendl, za upravno osoblje.
General Stieglitz traži salon s pogledom na vrt i pomoćnim krevetom.
Stavimo ga u apartman vojvode Leopolda.
Javlja ured tajnika Woronieckog.
Dolazi dan ranije. Sobe 401, -02 i -03.
Recite taktićko-Iogističkom da ih selimo u standardni dvosobni na trećem katu.
Trebat će im više prostora.
Početak svršetka svršetka početka je počeo.
Žalosno finale neugođeno zasvirano na trošnome pijaninu taverne
u predgrađu zaboravljena grada duhova.
Radije ne bih svjedočio takvom svetogrđu.
Ni ja.
Hotel Grand Budapest postao je vojarna.
Nikad više u životu neću prijeći njegov prag.
Ni ja. - Nikad više neću...
Zapravo, mislim da bismo upravo sada trebali ući u njega.
Dmitrij.
Agatha.
Dobra večer, g. Desgoffe und Taxis. Ja sam M. Chuck.
Smjestili smo vas i vaše sestre u apartman kralja Ferdinanda.
Dobra večer. General von Shrecker traži...
Tko je to? - Kako, molim?
Mislim da ta djevojka ima moju sliku. lsprićavam se.
Šesti. Pričekaj.
Šesti.
Časti Herr Mendl.
DIZALO ZA POSLUGU
lsprićavam se.
Jesi li vidio slastičarku s paketom pod rukom u proteklih minutu i poi?
Da. Baš je ušla u dizalo s g. Desgoffe und Taxisom.
Hvala.
Isprićavam se. Tko si ti?
Otto, gospodine, novi potrčko. - Nisi dolično izučen, Otto.
Potrčko nikad ne daje takve informacije.
Ti si kameni zid. Shvaćaš?
Lijepa slika.
Šesti kat.
Gdje je Dječak s jabukom?
Ne tiče te se, vrag te odnio!
Raznijet ću ti to tvoje dupe jednom zasvagda, šmizlo.
Baci oružje!
Prekini paljbu! Prekini paljbu! - Hoj!
Stanite!
Tko tu puca u koga?
To je Gustave H.! Odbjegli ubojica i lupež.
Stjerao sam ga u kut.
To je Dmitrij Desgoffe und Taxis!
Zbog njega su ubijeni zamjenik Kovacs,
Serge X. s ćopavom sestrom, kao i njegova vlastita majka!
Ne mičite se. Svi ste uhićeni.
Tko je pao kroz prozor?
Agatha!
Soba 31 O-bis.
Drži se! Dolazim!
NE SMETAJTE
Nešto je na poleđini...
Agatha!
Jesi li dobro? - Mislim da jesam.
Nešto je na poleđini slike.
POVJERLJIVO
Ima se otvoriti jedino u slučaju da budem ubijena.
Sve je ostavila Monsieuru Gustaveu. naravno.
Gospodsku kuću zvanu dvorac Lutz,
tvornice koje su proizvodne oružje, lijekove i tekstil...
POROTA
...važnu novinsku kuću...
OSLOBOĐEN SVIH OPTUŽBI
...te, možda već slutite...
SIN UBIJENE GROFICE NETRAGOM NESTAO
...upravo ovu instituciju, hotel Grand Budapest.
Imenovao me nasljednikom,
pa sam u nastavku rata služio svojoj novoj domovini
za uskim pultom koji se još nalazi postavljen uza zid u susjednoj sobi.
Bio je poput svojih sljedbenica,
nesiguran, tašt, površan, plavokos, potrebit.
Na koncu je čak bio i bogat.
Doduše, nije mu uspjelo ostariti.
"Najmiliji, okupili smo se ovdje..."
Nije ni mojoj dragoj Agathi_.
Ona i naš novorođeni sin umrijet će nakon dvije godine
od pruske gripe. sitne, apsurdne bolesti.
Danas se izliječi za tjedan dana, ali u ono je vrijeme odnijela milijunske žrtve.
Dvadeset prvog dana okupacije,
onog jutra kad je neovisna država Zubrovka
službeno prestala postojati, otputovali smo s M. Gustaveom u Lutz.
Da odgovorim na tvoje prijašnje pitanje, usput.
Naravno.
Zero me pitao za moj skromni početak u hotelijerstvu.
Neko su me vrijeme smatrali najboljim potrćkom
kojeg smo ikada imali u hotelu Grand Budapest.
Mislim da to mogu reći.
Ovaj me napokon nadmašio.
Makar moram reći da je imao iznimnog učitelja.
Uistinu.
Odakle dođoše ova dva blistava nebeska brata,
Sjedinjene, tek načas,
u prolasku stratosferom našeg okna zvjezdanoga?
Jedan s istoka, a jedan sa zapada.
Vrlo dobro.
Ne udvarajte joj se.
Zašto opet stajemo u polju ječma?
17. studenoga Početak Blitzkriega na Lutz
Ove crne uniforme vrlo su mi sumorne.
Pa, pozdrav, momci. Upravo smo razgovarali o vama.
Isprave, molim. - Sa zadovoljstvom, kao i uvijek.
Prvi ste službeni odred smrti
s kojim smo se službeno upoznali.
Kako ste?
Plus ça change, imam li pravo?
To je migracijska viza s radnom dozvolom trećeg stupnja, dragi.
Pročitaj ovo.
POSEBNA PUTNA DOZVOLA
Izađite. -Samo ostanite tu.
Dajem ti riječ, pipneš li ovog čovjeka,
sredit ću ti nečastan otpust,
bacanje u kažnjenički logor i vješanje do zore.
Pokoji slabašan titraj civilizacije
doista još opstaje u ovoj barbarskoj klaonici nekoć zvanoj čovječanstvom.
Šupci jedni prljavi, prokleti, rošavi, fašistički!
Bio je jedan od njih.
Što se tu još može reći?
Što je bilo na kraju?
Na kraju su ga strijeljali.
I tako je sve pripalo meni.
Nakon večere, otišli smo uzeti ključeve naših soba,
ali M. Jean nije bio na svome mjestu.
Slutim da je posve zaboravio na nas.
Zadnjih godina, jasno, nekretnine i posjedi poput hotela Grand Budapest
uz vrlo rijetke iznimke postaái su društveno vlasništvo.
lako točni uvjeti koje je ispregovarao
s novim vlastima nikad nisu objavljeni, rezultat je bio javna tajna.
Zero Moustafa dao je veliko i važno bogatstvo
u zamjenu za jedan skup, neunosan hotel osuđen na propast.
Zašto?
Je li samo iz sentimentalnih razloga?
Bilo je to prilično drsko od mene i pomaio atipično,
ali smatrao sam da moram saznati,
iz zdravstvenih razloga, valjda.
Oprostite na pitanju. Nadam se da nije neugodno.
Ne, naravno da nije.
Je li vam to tek posljednja spona s tim iščezlim svijetom,
njegovim svijetom, ako hoćete?
Njegovim svijetom?
Ne, ne bih rekao.
Vidite, dijelili smo poziv.
Ne bi to bilo neophodno.
Ne.
Hotel čuvam zbog Agathe.
Tu smo bili sretni.
Barem nakratko.
Ruku na srce mislim da je njegov svijet iščezao
davno prije nego što je i ušao u nj.
Ali, reći ću ovo:
Svakako je održavao tu iluziju s čudesnom elegancijom.
Idete li gore? - Ne, posjedit ću malo.
Laku noć.
Idući sam tjedan
otplovio na liječenje u Južnoj Americi
i započeo dugo, Iutalačko putovanje inozemstvom.
Godinama se nisam vratio u Europu.
Bila je to očaravajuća stara ruševina.
Ali nikad ga više nisam uspio vidjeti.
Nadahnuto spisateljskim djelom STEFANA ZWEIGA
Rođen: Beč, 1881. Umro: Petröpolis, 1942.
PREVEO VLADIMIR CVETKOVIĆ SEVER
DISTRIBUCIJA BLITZ FILM I VIDEO
Preuzeto sa www.titlovi.com