ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Ми зібралися разом:
усі принци крові, всі глави родів
і всі нащадки Чингісхана.
Ми просимо Блакитне небо благословити рішення...
Яке ми ухвалимо сьогодні.
Благослови священний прапор великого Чингіса,
що стоїть над білими прапорами миру.
-Білі прапори миру? -Благослови нас...
Ти насцяв на цей мир.
Винось чорні прапори! Прапори війни. Закінчи те, що почав.
Це неповага до курултаю.
Ти зганьбив курултай своїми військовими діями...
Хан ханів.
Ми починаємо курултай.
Шкода, Найян не зміг приїхати.
Шкода, що твій брат загинув.
Це ти викрав свого батька з нашого табору.
Навіщо ти ховався в горах?
Чому не відвіз батька до хана?
Я б прирік його на смерть.
Найважливіший день у житті хана...
А із синів з ним тільки Бліда квітка.
Де ж інші?
Лучники стоять на всіх парапетах.
Нікого не впускають і не випускають.
-Як наказано. -Чудово, Суху.
На коліна!
За віддану службу в ці неспокійні часи...
Владою, даною мені Ханом ханів...
Як віце-регент і Ліва долоня...
Даю тобі титул орлока.
Ставлю тебе над генералами і арміями хана.
Відпусти людей.
Повертайтеся до постів.
Віце-регенте...
Ви отримали наказ, генерале.
Це вкрай незвично.
Припніть язика!
Не-монгол
робить іншого не-монгола орлоком.
Дуже незвично.
Такого ще не було.
Суху!
Меч у піхви.
Генерале...
Як ваше ім'я?
Казар.
Казаре.
Генерала Казара очевидно лякає
дуже незвичайний час, в якому ми живемо.
Я не боюся.
Я сумніваюся.
Сух не дарма вихопив зброю.
За звичайних обставин
сумніви коштували б вам голови.
Як ви сказали...
Обставини незвичайні, віце-регенте.
Отже, моя тривога зрозуміла.
Звичайно.
Чим я можу розвіяти цю тривогу?
Покажіть нам наказ хана.
Поверніться на пост і захищайте його, а я скоро пред'явлю наказ.
Це вас влаштує, Казаре?
-Назад! -У мене петиція до віце-регента.
Назад.
Відчиніть ворота. Живо!
Не підходити!
Назад!
Випий.
Що це?
Вода.
Дякую.
Досидіти до кінця - справа честі.
А коли визнають голоси, і за мене не буде жодного...
Це теж буде честь?
А якби всі голоси були за тебе...
Що тоді?
Це повернуло б Уруса?
Чим можу служити, государю?
Відкритість.
Ось у чому мене звинувачують.
Це їхня головна скарга.
Якщо хочеш послужити мені, іноземцю...
Краще зникни.
Він тикає мене носом у поразку сина.
Його поразку?
Я думала, це твій дім.
Ця твоя поразка, твоя провина.
Усе це - через тебе.
Так, провина моя, і я несу її гордо.
Чи говорили з тобою Небо і Вовк,
чи то Ахмад нашіптував тобі у вуха?
Якби не араб, я б не змусила твого батька
кинути виклик Хубілаєві.
Ти не збиралася боротися чесно.
Від самого початку.
-Нащо боротися, як не можеш перемогти? -Бо тепер Урус мертвий...
А батька знищено.
І все через тебе.
Згодом ти прийдеш до тями.
Заспокоїшся, і молоко з'явиться.
Надто пізно.
Усі жінки різні.
Не треба брехати, мамо.
Моє тіло все сказало.
Воно каже, що я не мати.
Каже це всім.
Вигодувати твоїх дітей може і свиня.
А ти повинна їх виростити.
Ти повинна зробити їх справжніми ханом і ханшою,
сильними і неприступними.
Ідіть, мамо.
До свого хана.
Ви йому потрібні більше, ніж мені.
Усе буде марно, якщо він не переможе.
Ти їм потрібна.
Вони твої, Кокачін. Твоя плоть і кров.
Вони не можуть бути ні до чого.
Я тут.
Ви мене бачите?
Мене викликали на курултай, і я приїхав.
Я їхав здалека...
З чесними намірами...
але мене зустріли бунт...
І війна.
«Зроблене в гніві - приречене на провал».
Так сказав наш дід,
Чингісхан.
Ми - кочівники.
Хіба немає в нас мужності?
Вогню в крові?
Коли щось погрожує...
Нашому народу та способу життя...
Ми не боїмося почати війну.
«Якщо помре моє тіло - нехай помирає.
Але не дайте померти Монголії».
Я гадала, чи зустрінемося ми знову.
І Блакитне небо не покрилося льодом...
Так сказав Чингіс.
...як ти передбачала.
«Перемагає не той хто живе за правилами...
а той, хто їх встановлює...
Хто нав'язує ворогам свої правила».
Так сказав народжений з кривавим згустком в кулаку,
вогнем в очах, світлом на обличчі!
Народжений від блакитного вовка та червоного оленя.
Від предків кочівників.
Хайду говорить про спосіб життя.
Він говорить про кочівників, ніби я зрадив свою кров.
Хіба я приїхав не на коні?
«Завоювати світ верхи неважко.
Важко злізти з коня й правити світом».
Так сказав Чингісхан у рік Барана.
Твій син не розуміє, що програв.
Мистецтво...
Сімейна риса.
завоювати людину.
А твій чоловік товстий.
Теж сімейна риса.
Завоювати людину простіше,
ніж завоювати себе.
Чи не казав Чингіс: «Знайди мені того, хто не п'є,
і я поставлю його
на чолі війська»?
Так сказав Чингіс.
Але чи не сказав він також...
«Будьте єдині
в думках і вірі»?
Я бачив на власні очі...
Що у кожної віри є свій храм у місті хана.
У Китаї...
Це називають капітуляцією.
Ні! Це називається заздрістю.
Від нашої рідні!
Нашої золотої родини.
Ми були обрані долею.
Вас відтіснили
й забули.
Ти простолюдинка. Твоя кров не царська.
Жодні вибори цього не змінять.
Хай не вкусить нас чорна змія.
Та все ж мій син буде ханом, а потім - його син.
Довірятимемо один одному.
Доля мого роду відома,
а твоя...
Стояти разом.
...сьогодні закінчиться.
Не лише як монголи,
але як народ...
Монгольської імперії!
Відкрий ворота чужакам,
і всі таємниці розкриються!
Брате.
Треба було кинути тебе стікати кров'ю в печері.
Напевно...
Але ти не кинув.
Де вони?
Хто з улюбленців хана прийшов по мене?
Марко?
Бьямба?
Стоокий?
Ніхто?
Усі?
Відправ людей у нетрі.
Знайдіть його спільників і приведіть до мене.
Лишити вас наодинці?
З ним?
Він мене не вб'є.
Він спробує змусити мене здатися.
Уперед! Знайдіть їх!
Вони нас шукають.
Ходімо!
Твоя черга, ченцю.
Обшукати село!
Дивіться на обличчя!
Геть з дороги!
Я сказав, з дороги.
Не докоряй їм. Вони виконують мій наказ.
Тобі не можна сюди.
Якщо вона дорога тобі так само, як ти їй.
Те, що вона мені сказала... Правда?
Не брешіть.
Чому?
Заради твого юнацького капризу?
Це моє життя.
Ви вчинили жахливо.
Ласкаво прошу до товариства, до якого входимо майже всі ми.
Я зрадив батька заради хана.
А Хубілай у кращому разі не відає...
Про жертви, які приносять йому його слуги.
Але я не така.
Їдь додому.
Додому?
Ви забули, що я не можу поїхати.
-Мій хан мене не відпустить. -Ти не можеш змінити себе.
Він триматиме тебе при собі, доки не зрозуміє, що це йому шкодить.
Краще не чекай цього дня.
Уранці, коли хан тебе шукатиме,
розвідник доповість, що ти поїхав на схід.
Я не викажу твоєї таємниці...
Якщо ти не викажеш моєї.
Попрощаєтеся з нею від мене?
Доки твій батько живий...
знайди якомога більше друзів.
Відвідай якомога більше країн.
Пам'ятаєте ці слова?
Ви пам'ятаєте?
Гру закінчено.
Частування з'їдене й випите.
Усі молитви проказані.
Мені випала честь поставити одне питання кожному з вас
від імені
благородних глав родів.
Князю Хайду...
Ти кажеш, що не хочеш союзу з чужинцями,
але об'єднав військо з християнами
і змовився з віце-регентом повалити твого хана.
А тепер цей віце-регент зачинився у столиці
нашої великої імперії.
Це так.
Хіба я поставив запитання?
Це факти. Безперечні.
А ось питання.
У своїй зраді чи підняв ти прапор Хубілая
і знищив мою сім'ю?
Все, що я робив...
Було заради ханського трону...
Щоб захистити нас усіх від його помилок.
Відповідай на питання.
Ви знаєте, що це каверзне питання.
Відповідай.
Віце-регент не захопив нашу столицю.
Наш дім...
Спадщина, яку ми залишимо дітям,
не там, де вважає Хубілай.
Вона тут,
на цій землі...
Під Блакитним небом, де ми стоїмо зараз!
Дай відповідь...
На питання!
Так.
Хане Хубілай, ти залишишся Ханом ханів.
Що ти зробиш із ним...
Після виборів?
Я візьму Хайду...
Усю його рідню...
І всіх, хто ще залишиться
на стороні дому Угедея...
І зарию їх тут...
У його улюблену землю.
То ось як сліпий чернець проходив крізь стіни?
Будь-якій легенді приходить кінець.
Киньте зброю.
Ми не хочемо битися.
Киньте, або я заберу.
Ти служиш зрадникові.
Я служу віце-регентові, ченцю, за наказом хана.
Батько прислав нас його зупинити.
Жоден із вас
не має повноважень.
Киньте зброю, і я відведу вас до принца й віце-регента.
Ми приїхали з принцом.
Він здався, щоб ми увійшли непомітно.
Він у полоні.
Думаєш, ми тут випадково?
Він мій брат. Це щось означає?
Хайду чи хан?
Не знаю, кому ти служиш, байстрюче.
А чернець?
Сумніваєшся в його вірності ханові?
У душі ти все знаєш.
Моя душа знає тільки мій обов’язок.
Роззброїте їх.
У мене є лист, який може врятувати нас.
Послання від Ахмада.
Призначене для тебе.
Я тебе уважно слухаю.
Якщо батько прочитає його главам родів, цього вистачить.
Для чого?
Щоб знищити хана.
Араб знову нас врятував.
Можливо...
Або ні.
Хочеш спалити наш порятунок?
Я хочу покінчити з обманом.
Цього не буде.
Якщо дозволити Хубілаєві правити далі,
обман множитиметься,
доки ми не потонемо у хвилі
чужаків-зрадників і різних злочинів.
Ці біль і гнів не принесуть добра.
Знаєш, це я його змусила.
Що?
Твого батька.
Змусила його вирізати тебе з черева твоєї матері.
Він не хотів, щоб ти знала, що він убив її заради тебе.
Принесеш ти йому добро?
Чи ці біль і гнів
були марними?
Майбутнє дому Угедея, нашої сім'ї...
У твоїх руках.
Спали його...
Або не пали.
Вирішувати тільки тобі.
Думаєш, армія захистить тебе, коли повернеться їхній хан?
Якщо повернеться, то вже не буде ханом.
Тобі не доповіли про нашу перемогу?
Доповіли.
І як ти співвідніс реальність зі своєю фантазією?
А як, по-твоєму, я діяв непоміченим...
Усі ці роки?
Думаєш, я не маю плану на випадок перемоги Хубілая?
Поглянь, де я сиджу, і де стоїш ти.
Ахмаде...
Ще не пізно зупинитися.
Їдьмо зі мною.
-Скажи батькові, що тобою керували... -Ніхто мною не керував.
Ніколи.
Але це може бути правдою.
-Слово зрадників проти слова його сина. -Я не хочу такої правди.
Як ти не розумієш?
Я хочу, щоб в анналах було записано...
Що хлопчик...
Відібраний у матері...
Піднявся з убогості...
І холоднокровно знищив найсильнішу людину у світі.
І тоді я стану найсильнішою людиною в історії.
Не обманюйся.
Це...
Це не переговори.
Немає умов, на яких я здамся.
А ти, брате мій...
Не вийдеш звідси живим.
Ти викликав мене.
Укладаючи дітей на ніч...
Я розповідав їм про наших предків.
Історії про війну...
Про зраду...
Про честь.
У цих історіях був урок, застереження,
напуття - як жити й правити.
Вони любили історію Борту.
Першої дружини й матері ханів.
Як вона вийшла заміж за Темучіна, який потім став Чингісханом.
Як її викрали три меркіти серед ночі.
Як вона бачила, ніби чоловік покинув її, утік до лісу.
Як цей чоловік знайшов її, боровся за її свободу...
І вбив викрадачів через вісім місяців.
Вісім місяців.
І вона повернулася до дому Темучіна,
вагітна їхнім первістком.
Цією казкою ти хочеш і мене приспати?
Люди стали шептатися.
Цей шепіт не міг зупинити сам могутній Чингіс.
Шепіт, що дитина не могла бути від нього.
Шепіт, який не дав би хлопчикові шансу сісти на престол.
Усе кровопролиття...
Удари в спину...
Усі угоди...
Шепіт...
Може перемогти будь-що.
Моя дочка отримала лист від твого регента
про принцесу Кокачін і твоїх спадкоємців дому Толуя.
Прочитати його тобі?
Чи нехай краще імператриця тобі пояснить?
У тебе є час до сигналу до голосування.
Якщо монголи не почують твого зречення...
Я увійду до шатра
і прошепочу про це при всіх.
Що за безумство тебе охопило?
Можеш захистити свій трон...
Чи свою родину.
Обирай.
Кокачін.
Ти прийшов попрощатися.
Чому ти мені сказала?
Це мав бути ти.
Ні.
Діти з очима кольору моря.
Ні.
Принц...
Серце Чінкіма належить тобі.
Скажи, що кохаєш мене, Марко.
Скажи, що кохаєш Нергуй.
Кокачін...
Іди.
Я виграв.
Я переміг.
Так, як ти хотіла.
Благав, торгувався...
Грав за правилами.
А тепер я повинен вийти й усе віддати.
Віддати йому. Через тебе!
Ми заперечимо.
Чотири дружини - і нічого, рівно до потрібного моменту!
Скажи мені, чий син мав сісти на мій трон?
Хто він?
Ніхто.
Він був ніхто.
Я згубила нашу сім'ю.
Ти зробила те, що мала.
-Ні. -Так.
Ти зробила важку річ.
Заради родини.
І заради імперії.
-Я заслужила на твій гнів. -Ні.
-Я заслужила на побиття. -Ні, Чабі.
Ти зробила це ради мене.
Я помилявся, дружино...
Думаючи, що можу жити без тебе.
А тепер...
Усьому кінець.
Хто ще знає?
-Хто ще... -Знає?
Кокачін.
Марко.
Я відправила його до Венеції, де йому місце.
З таємницею, здатною нас згубити?
Байдуже.
Кому він скаже?
Кому це треба на заході?
Більше ніхто.
Тепер іще Хутулун...
Хайду.
Вино зі сріблястого дерева.
Ненавиджу його.
Воно незвичайне, правда?
У Мунке завжди було... Щось
Можна й так описати твого брата.
Де Хутулун?
Це стосується тільки нас.
Невже?
Я завжди знав або сподівався, якщо вже чесно...
Що є ціна, яку я не готовий платити...
За свою владу й завоювання.
Ця ціна, мабуть, - мій син.
Сьогодні його не куплять і не продадуть.
Ну що...
Як мені повідомити людям?
Ти вийдеш до них...
І скажеш, що я стану новим Ханом ханів.
І щоб вони повірили.
Ідіть. Не повертайтеся.
За мирний перехід.
Я не хотів так перемогти.
Правда?
Я був готовий тебе знищити із самого початку.
Але мене збили зі шляху ті, хто був поруч.
Їхня порада, як я тепер розумію...
Була легковажною...
І працювала на супротивника.
На тебе.
Ти виграв, Хайду...
Старим добрим способом.
Не перебираючи засобами.
Кокачін!
Я йду до тебе.
Кокачін...
Пробач... Мені.
Усе добре...
Матінко...
Ваші полонені, віце-регенте.
Чудово, генерале.
Ви будете винагороджені
за відданість ханові
і його справі.
Суху, відведи полонених до камери.
Тепер я все робитиму інакше.
Я ж зможу зробити все інакше?
Завтра ти станеш ханом.
Можеш робити будь-що.
Випий зі мною.
Ти готовий був мене знищити...
Від самого початку.
Отрута рослини гойо.
Ми маємо йти.
Негайно!
Краще залиш це.
Думав, більше тебе не побачу.
Думав чи сподівався?
Думав.
Сподівався, що вернешся.
Ти мені потрібна.
Я тобі потрібна?
Знаєш, як навчають наложниць?
Розкажи.
Дзеркала.
Дзеркала?
Замикають у дзеркальній кімнаті.
На довгі дні...
Тижні.
Незабаром втрачаєш почуття часу.
Чому дзеркала?
Тренувати почуття.
Радість.
Лукавство.
Відчай.
Самотність.
Але було одне...
Почуття...
Яке нас вчили не виявляти.
Гнів.
Бо нікому...
Не потрібна небезпечна жінка.
Щоб вижити...
Ми вчилися його тамувати.
Зволікати час.
Я б не покохала тебе.
Але я б тебе підтримала.
Билася б за тебе.
Може, навіть померла за тебе.
Це була моя помилка.
Ти від самого початку збирався продати мою доньку.
Знав би, чим закінчиться...
Випустив би їй кишки на твоїх очах.
Я рада, що все закінчилося так.
Я могла й далі ховатися з донькою.
Ви б ніколи нас не знайшли.
Де вона?
Прямує на південь.
Із захисником.
Не повертайся.
Я проведу її до доньки й простежу, щоб вона там залишилася.
Коли знатиму, що батько переміг зустрінемося тут.
Удома.
Переклад субтитрів: Марина Замятіна