ОРИГИНАЛНА NETFLIX СЕРИЈА
На данашњи дан, окупили смо
све принчеве и поглавице хорди,
и све потомке великог Џингис-кана.
Молимо се плавом небу и тражимо благослов за одлуку
која ће бити донесена данас.
Благослови барјак светог духа господара Џингиса
који стоји испред белих барјака мира.
Бели барјаци мира? -Пази на нас...
Попишали сте се на мир.
Вратите црне барјаке.
Ратне барјаке. Завршите шта сте почели.
Не поштујеш овај скуп.
Ви сте осрамотили овај скуп својим нападима.
... кан над кановима.
Стога, започнимо курултај.
Штета што Најан није овде.
Веома ми је жао због твог брата.
Ти си отео свог оца из нашег кампа.
Зашто искрадање у брда?
Зашто ниси одвео оца назад кану?
Испоручио бих га у смрт.
Најзначајнији дан у кановом животу,
а једини син поред њега је бледи цвет.
Где би остали могли бити?
Стрелци су распоређени на сваком зиду.
Нико не може да уђе ни изађе.
Као што је наређено. -Одлично, Сук.
Клекни испред мене.
У светлу твоје одане службе у овим временима великих немира,
и уз моћ коју ми је дао кан над кановима,
као намесник и старији канцелар,
додељујем ти титулу орлока.
Командоваћеш кановим генералима и армијама.
Распусти своје људе.
Вратите се у своје гарнизоне.
Намесниче...
Чули сте наређење, генерале.
Ово је крајње необично.
Држите језик за зубима.
Странац поставља странца за орлока.
Тако необично.
То је без преседана.
Сук!
Одложи своју оштрицу.
Генерале...
Како се зовете?
Касар.
Генерал Касар је очито растројен
овим крајње неуобичајеним временима у којима живимо.
Нисам растројен.
Скептичан сам.
Сук је с справом потегао мач.
У уобичајеним околностима, такав скептицизам би вас коштао главе.
Као што сте истакли,
ово нису типичне околности, намесниче.
Па можете разумети моју бригу.
Наравно.
Како да ублажим вашу бојазан?
Покажите нам канову заповест.
Вратите се у гарнизон, браните своју позицију и показаћу вам наређење убрзо.
Хоће ли вас то смирити, Касаре?
Назад. -Хоћу да поднесем молбу намеснику.
Повуците се назад.
Отворите капије. Одмах.
Одмакните се!
Назад!
Повуците се назад.
Пиј.
Шта је то? -Вода.
Хвала ти.
Постоји част у истеривању ствари до краја.
А кад броје гласове и нема ниједног за мене,
где је част у томе?
Да су сви гласови за тебе, оче,
шта онда?
Да ли би то вратило Оруса?
Могу ли да помогнем?
Инклузија.
То је њихов напад на мене.
Најчешћа њихова замерка.
Ако желиш да ми будеш услужан, Латине,
нестани.
Набија му пораз мог сина на нос.
Његов пораз?
Зар ово није твоја кућа?
Ово је твој пораз, твоја кривица.
Тебе треба кривити за све то.
У потпуности сам крива и поносим се тиме.
Да ли ти се вучје небо обратило
или ти је Ахмад увек шапутао у уво?
Да није било Арапина, никада не бих натерала твог оца
да изазове Кублаја.
Ниси ни намеравала да се бориш поштено.
Од почетка.
Зашто започети бој који не можеш добити? -Зато што је Орус мртав,
а отац уништен.
Због тебе.
Тело ће се умирити временом.
Опустиће се и млеко ће потећи.
Превише је касно за то.
Свака жена је другачија.
Превазишле смо лажи, мајко.
Моје тело ми говори.
Каже да ја нисам мајка.
Каже свима да чују.
Свака натечена крмача може да храни твоју децу.
Ти мораш да их подигнеш.
Ти мораш да гајиш њихове умове како би одрасли у кана и краљицу
непоколебљивог карактера.
Идите, мајко.
Своме кану.
Потребнији сте му него мени.
Све ће бити узалуд ако не победи.
Потребна си им.
Они су твоји, Кокачин. Твоје месо и крв.
Никада не може бити узалуд.
Овде сам.
Да ли ме видите?
Изазван сам на овај курултај и дошао сам.
Путовао сам далеко у доброј части и вери,
али сам срео побуну и рат.
"Дело почињено у бесу јесте дело осуђено на пропаст."
Тако је рекао наш деда, Џингис-кан.
Ми смо номади.
Зар немамо жуч у нашим јетрама?
Ватру у крви?
Када су наши људи и наша земља
и наш начин живота угрожени,
не плашимо се да подстакнемо рат.
"Ако моје тело умре, дозволите му да умре,
али не дозволите да Монголија умре."
Питала сам се да ли треба да разговарамо опет.
А плаво небо још није оковано ледом...
Тако је рекао Џингис. -... како си прорекла.
"Победа не долази ономе који живи по правилима.
Долази ономе који ствара правила
и намеће их својим непријатељима."
Тако је рекао онај, рођен са крвавим угрушком у песници,
онај са ватром у очима и светлом на лицу!
Он, којег су родили плави вук и црвени јелен.
Преци номада.
Каиду прича о начину живота.
Прича о номадима као да сам се ја одрекао своје крви.
Зар нисам дојахао овамо на коњу?
"Покорити свет на леђима коња је лако.
Сјахати и управљати је тешко."
Тако је рекао Џингис-кан у години овна.
Твој син не зна кад је изгубио.
... мање умеће... -Породична црта.
... него освајање човека. -А твој муж је дебео.
Такође породична црта.
Победити човека не може се мерити са победом себе.
Зар није Џингис рекао: "Нађите ми човека који се суздржава од пића,
тај човек ће водити моје армије"?
Тако рече Џингис.
Али зар није исто рекао:
"Буди једне мисли и једне вере"?
Видео сам својим очима
да свака вера има храм у кановом граду.
Доле у Кини, то зову "капитулација".
Не, Каиду. То се зове "љубомора".
Из нашег сродства.
Из наше златне породице.
Било нам је суђено. Били смо изабрани.
Ви сте гурнути у страну, заборављени.
А ти си обична. Твоја крв није краљевска.
Хиљаду украдених избора не може то да промени.
Очњацима црне змије не дајте да будемо угризени.
А опет, мој син ће бити кан, и његов син после њега.
Хајде да увек верујемо једни другима.
Моја лоза је обезбеђена, а твоја...
Стојимо заједно. -... биће окончана ове ноћи.
Говорим ово не само у име Монгола,
већ свих људи у Монголском царству!
Отворите капије странцима, тајне ће се расути!
Брате.
Требало је да те оставим да искрвариш у пећини.
Вероватно.
Али ниси.
Где су они?
Која од канових играчака је дошла по мене?
Марко?
Бијамба?
Стотину очију?
Ико? Сви?
Пошаљи људе у квартове.
Нађи његове саучеснике у завери и доведи ми их.
Да вас оставим самог,
са њим?
Неће ме убити.
Пробаће да ме присили на предају.
Раширите се! Нађите их!
Траже нас.
Идемо!
Твој ред, монаше.
Претражите село!
Погледајте им лица!
Одступите.
Рекао сам, одступите.
Не љути се на њих што прате моје наредбе.
Не треба да будеш овде.
Не ако ти је стало до ње као њој до тебе.
Тачно је... оно што ми је рекла?
Немојте да лажете.
Зашто?
Зато што ти је ово неки младалачки час провиђења?
Ово је мој живот.
Учинили сте страшну ствар.
Дозволи ми да ти пожелим добродошлицу у друштво скоро свих нас.
Издао сам свог оца због кана.
И Кублај је неук, у најбољем случају,
кад је реч о признавању жртве људи у његовој служби.
Али ја нисам.
Иди кући. -Кући?
Заборављате, моја царице, да ја не могу отићи.
Мој кан ме не би пустио. -Не можеш променити ко си.
Држаће те близу док не схвати да то што си ти може само да му нашкоди.
Не желиш да будеш овде када тај дан дође.
Ујутро, када те кан буде тражио,
постараћу се да осматрачи известе да си одјахао на исток.
Чуваћу твоју тајну док год ти чуваш моју.
Пренећете јој моје поздраве?
Док ти је отац жив,
створи што више можеш пријатеља.
Види што можеш више земаља.
Сећате ли се ових речи?
Да ли се сећате?
Игре су готове.
Пиће попијено и вечера поједена.
Нема више молитви.
Имам част да вам поставим по једно питање
у име ових племенитих поглавица.
Господару Каиду,
тврдите да не желите савезништва са спољним силама,
а формирали сте војску са хришћанима
и сковали заверу са намесником да збаците свог кана.
А сада исти тај намесник окупира и држи под кључем
престоницу нашег великог царства.
Јесам.
Да ли је неко чуо питање?
То су чињенице. Неоспорене.
Ово је питање.
У својој издаји, да ли сте се сакрили иза барјака Кублај-кана
и масакрирали мој народ?
Све што сам учинио
било је да осигурам канат
како бих нас заштитио од његове неурачунљиве визије.
Одговорите на питање.
За коју знате у својим срцима да је помућена.
Одговорите.
Намесник није преузео престоницу, наш дом.
Право стечено рођењем које остављамо деци није тамо, као што Кублај тврди.
Овде је, на овој земљи,
испод плавог неба где заједно стојимо данас!
Одговорите на питање.
Јесам.
Господару Кублаје, остаћете кан над кановима.
Када будете изабрани, шта ћете урадити са њим?
Узећу Каидуа,
сву његову родбину
и сваког симпатизера који преостане у кући Огедај,
и сахранићу их овде,
у његовој вољеној земљи.
Дакле, овако слепи монах пролази кроз зидове?
Свака легенда се мора окончати.
Спустите оружје.
Не желимо да вас повредимо. -Спустите или ћу вам их одузети.
Служиш издајнику.
Служим намеснику, монаше, по наредби мог кана.
Мој отац нас је послао да га зауставимо.
Нико од вас нема овлашћења.
Спустите оружје и одвешћу вас принцу и намеснику.
Путовали смо са принцем.
Предао се да бисмо ми ушли неприметно.
Он је затвореник. Мислиш да је случајност што смо овде?
Он је мој брат. Да ли то не значи ништа?
Каиду или кан?
Не знам коме служиш, копиле.
А монах? Да ли сумњаш у његову оданост нашем кану?
Знаш то, у свом срцу.
Моје срце зна само за дужност према царству.
Разоружајте их.
Држим писмо које може да спасе ову породицу.
Посланица од Ахмада.
Без сумње намењена теби.
Па,
сада свакако имаш моју пажњу.
Може бити довољно, ако отац ово прочита поглавицама.
Довољно за шта?
Да се уништи кан.
Арапин нас је опет спасао.
Јесте...
... или није.
Желиш да спалиш наше спасење?
Желим да се лагање и обмане окончају.
Што се неће десити.
Ако се Кублајева владавина терора настави,
биће још лажи и обмана док се не удавимо у лонцу
злонамерних странаца и малверзација свих врста.
Ниједно добро не може произаћи из толиког бола и мучења.
Ја сам га натерала на то, знаш?
На шта?
Твог оца.
Ја сам га натерала да те исече из ње, да те исече из твоје мајке.
Твој отац никада није желео да сазнаш да ју је убио да би спасао тебе.
Хоћеш ли бити добра за њега?
Или су сав тај бол и мучење били узалудни?
Будућност куће Огедај, наше породице,
у твојим је рукама.
Спали је
или немој.
У потпуности зависи од тебе.
Да ли очекујеш да ће те војска бранити када се кан врати?
Ако се врати, неће више бити кан.
Нису ти јавили о нашој победи код река близнакиња?
Јесу.
И како мириш ту стварност са својом маштом?
Како се ти мириш са тим што сам остао непримећен
свих ових година?
Зар заиста верујеш да немам план у случају да Кублај победи?
Види где ја седим, а где ти стојиш.
Ахмаде...
Још није касно да зауставиш ово.
Пођи са мном.
Реци оцу да си изманипулисан.
Нико ме није изманипулисао.
Никада.
Али то може бити истина.
Реч издајица против речи његовог сина.
Не желим да то буде истина.
Зар не разумеш?
Желим да се посведочи, недвосмислено,
да се дечак отргнут од својих родитеља
уздигао од свог права стеченог рођењем
и тихо поразио најмоћнијег човека у целој историји.
Што би учинило мене најмоћнијим човеком у целој историји.
И немој се заваравати.
Ово...
Ово није преговарање.
Не постоје услови моје предаје.
А ти, мој брате,
нећеш отићи одавде жив.
Ти си позвао мене.
Пре него што их успавам
причам приче својој деци о нашим прецима.
Приче о рату,
о издаји,
о части.
Те приче су лекције и упозорења,
мапа како живети и водити.
Она о Борти ти је била омиљена.
Прва жена и прва мајка канова.
Како се удала за Темуџина који ће једног дана владати као Џингис-кан.
Како су је отела три Меркита у пола ноћи.
Како је гледала како је муж наизглед напушта бежећи у шуму.
Како ју је онда муж нашао и борио се за њену слободу,
и убијао да би је ослободио, осам месеци касније.
Осам месеци.
И она се вратила у Темуџинову кућу, трудна, са њиховим првим дететом.
Да ли је поента ових прича да ме успавају?
Шапутања су почела.
Шапутања која ни моћни Џингис није могао да ућутка.
Шапутања да дете не може бити њихово.
Шапутања која би уништила шансу тог дечака
да се уздигне на престо по праву.
Јер сва проливања крви,
сва убадања у леђа,
све склопљене договоре,
шапутања могу да сруше.
Моја ћерка је примила ову депешу од твог намесника
у вези с принцезом Кокачин и наследницима куће Толуј.
Да прочитам?
Боље да пустим царицу да ти објасни.
Имаш времена док се не огласи рог.
Ако Монголи не добију твоју оставку,
ушетаћу у павиљон и шапутаћу тако да сви чују.
Које проклето лудило ти је заразило ум?
Можеш да штитиш престо
или своју породицу.
Твој избор.
Кокачин.
Дошао си да се поздравиш.
Зашто си ми рекла?
Требало је да будеш ти. -Не.
Бебе са очима боје мора.
Не.
Принц...
Ђингим осећа праву љубав према теби.
Реци ми да ме волиш, Марко.
Реци ми да волиш Нергуј.
Кокачин...
Иди сада.
Победио сам.
Урадио сам то.
Како си хтела.
Преклињао, трговао...
Играо сам по правилима.
А сада морам да се одрекнем свега.
Да дам њему. Све због тебе!
Негираћемо.
Четири жене и ништа, све до правог тренутка!
Реци ми, чији син ће се попети на мој престо?
Ко?
Нико.
Није био нико.
Уништила сам нашу породицу.
Учинила си неопходно.
Не. -Да.
Учинила си тешку ствар.
За нашу породицу.
И наше краљевство.
Заслужујем твој бес. -Не.
Заслужујем ударце. -Не, Чаби.
Не.
Учинила си то за мене.
Погрешио сам, жено моја,
мислећи да могу без тебе.
А сада...
Готово је.
Ко још зна?
Ко још... -Зна?
Кокачин...
Марко.
Послала сам га у Венецију, где и припада.
Са тајном која нас може уништити?
То није битно.
Коме ће рећи? Кога ће бити брига на западу?
Нико други?
Па...
Сада, Кутулун...
Каиду.
Вино из сребрног дрвета.
Мрзим ту ствар.
Баш се истиче, зар не?
Монге је увек имао... таленат.
И тако се може описати твој брат.
Где је Кутулун?
Ово је између тебе и мене.
Па, добро.
Увек сам знао, или сам се надао да знам, ако сам искрен,
која ће цена да премаши ону коју могу да платим
да бих задовољио свој успех и утицај.
Чини се да је та цена мој син.
Њиме се неће трговати данас.
Према томе,
како да објавим људима?
Изађи тамо
и реци им да ћу ја бити следећи кан над кановима.
И натерај их да поверују.
Одлазите. Не враћајте се.
За мирну транзицију.
Нисам желео да победим овако.
Заиста?
Ја сам био спреман да те уништим од самог почетка.
Али су ме скренули од те намере они око мене.
Савет, сада схватам,
био је изопачен и кукавички,
и кориснији другој страни.
Твојој страни.
Победио си, Каиду,
на старомодан начин.
Без обзира на цену.
Кокачин!
Долазим ка теби.
Кокачин...
Жао ми је.
Све је у реду...
Мајко.
Заробљеници за вас, намесниче.
Одлично, генерале.
Бићете богато награђени
за своју оданост кану и његовом циљу.
Сук, води заробљенике у ћелију.
Радићу другачије надаље.
Могу да радим другачије, зар не?
Сутра је канат твој.
Можеш да радиш како ти је воља.
Пиј са мном.
Био си спреман да ме уништиш,
од самог почетка.
Отров биљке гојо.
Морамо да идемо.
Морамо да идемо, одмах.
Можда желиш да задржиш то.
Мислио сам да те више нећу видети.
Мислио или се надао?
Мислио.
Надао се јесам.
Потребна си ми.
Потребна сам ти?
Знаш ли како обучавају конкубине?
Реци ми.
Огледала.
Огледала?
Ставе те у собу са огледалима.
Данима...
Недељама.
После неког времена, време изгуби смисао.
Зашто огледала?
Да вежбате емоције.
Весело.
Стидљиво.
Сломљена срца.
Усамљено.
Али била је једна емоција
коју смо учене да никада не покажемо.
Бес.
Јер ниједан човек
не жели жену која му представља претњу.
Због опстанка,
научиле смо да је потиснемо.
Чекамо наше време.
Никада те не бих волела.
Али бих те подржала.
Борила се за тебе.
Можда чак и умрла у твојој служби.
То је била тренутна грешка у процени.
Продаја моје ћерке је увек била део твог плана.
Да сам знао да ће бити овако,
распорио бих је испред тебе уместо тога.
Онда ми је драго што се завршава на овај начин.
Могла сам да наставим да бежим са ћерком.
Никада ме не бисте нашли.
Где је она? -Иде на југ,
са заштитником.
Не враћај се никада.
Отпратићу конкубину до њене ћерке и постарати се да остане тамо.
Када потврдим победу свог оца, наћи ћемо се овде.
Код куће.
Превод титлова: Ивица Игњатовић