EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
På denne dagen samler vi
alle blodets prinser og alle hordenes høvdinger
og alle etterkommerne til herren Djengis Khan.
Vi ber til Den blå himmelen og ber om velsignelser til avgjørelsen
som skal tas denne dagen.
Velsign den hellige åndefanen til Djengis,
som står foran fredens hvite faner.
-Fredens hvite faner? -Pass på oss, Tengri...
Du har pisset på freden.
Hent ut de svarte fanene, sier jeg. Krigsfanene. Avslutt det du begynte på.
-Du vanærer seremonien. -Du har vanæret den med krig.
...khanen over alle khaner.
Sånn begynner kurultai.
Synd Nayan ikke kunne være her.
Jeg er lei meg for det med broren din.
Det var du som tok faren din fra leiren vår.
Hvorfor snike seg til åsene? Hvorfor ikke ta ham med tilbake til khanen?
Jeg hadde sendt ham i døden.
Den viktigste dagen i khanens liv,
og den eneste sønnen ved hans side er den bleke blomsten.
Hvor kan de andre være?
Bueskyttere er stasjonert ved alle brystninger. Ingen inn eller ut.
-Som beordret. -Flott, Sukh.
Knel foran meg.
I lys av engasjementet ditt i tjenesten i disse urolige tider
og i kraft av makten jeg har fått av khanen over alle khaner,
som visekonge og venstrekansler,
gir jeg deg orlok-tittelen.
Du skal kommandere khanens generaler og hærene deres.
Be mennene dine gå.
Gå tilbake på post.
Visekonge...
Du fikk en ordre, general.
Dette er høyst uvanlig.
Hold munn.
En ikke-mongol som gjør en ikke-mongol til orlok...
...det er uvanlig.
Det har ikke skjedd før.
Sukh...
...sett sverdet i sliren.
General...
...hva heter du?
Kasar.
General Kasar blir tydelig nervøs av den uvanlige tiden vi lever i.
Jeg er ikke nervøs.
Jeg er skeptisk.
Sukh gjør rett i å trekke våpen.
I vanlige omstendigheter hadde slik skepsis kostet deg hodet ditt.
Som du påpekte, er ikke dette vanlige omstendigheter, visekonge.
Så du skjønner hvorfor jeg er bekymret.
Selvsagt.
Hva kan jeg gjøre for å gjøre deg mindre betenkt?
Vis oss khanens ordrer.
Gå tilbake på post, forsvar posisjonen, så skal jeg finne ordrene.
Blir du fornøyd da, Kasar?
-Trekk tilbake. -Jeg ber om et møte med visekongen.
Trekk tilbake.
Åpne porten. Nå!
Hold dere unna! Trekk tilbake!
Trekk tilbake!
Drikk.
Hva er det?
Vann.
Det er ære i å gjennomføre.
Og når de teller stemmene og ingen har stemt på meg...
...hvor er æren i det?
Om alle stemte på deg, far, hva da?
Hadde det brakt Orus tilbake?
Kan jeg stå til tjeneste, herre?
Inkludering.
Det er angrepet mot meg.
Nummer én i klagene deres.
Om du ønsker å stå til tjeneste for meg, latiner...
...forsvinn.
Han gnir inn min sønns tap.
Hans tap?
Jeg trodde dette var ditt hus.
Dette er ditt tap, din feil.
Du har skylden for alt.
Jeg har skylden for alt, og jeg er stolt av det.
Snakket ulvens himmel til deg, eller var det Ahmad som hvisket?
Var det ikke for ham,
hadde jeg aldri tvunget faren din til å utfordre Kublai i utgangspunktet.
Du hadde aldri tenkt å kjempe rettferdig.
Fra begynnelsen av.
Hvorfor starte en kamp en ikke kan vinne?
Fordi Orus er død...
...og far er knust.
På grunn av deg.
Kroppen din vil roe seg med tiden.
Den vil slappe av, og så vil melken strømme.
For sent til det.
Alle kvinner er forskjellige.
Vi er langt forbi løgn, mor.
Kroppen min snakker.
Den sier at jeg ikke er mor.
Den sier det så alle hører det.
Enhver oppblåst purke kan mate barna dine.
Du må oppfostre dem.
Du må nære sinnene deres for å vokse og bli en khan og en dronning
med uklanderlig karakter.
Gå, mor.
Til khanen din.
Han trenger deg mer enn jeg gjør.
Alt er nytteløst om han ikke vinner.
De trenger deg.
De er dine, Kokachin. Ditt kjøtt og blod.
Det kan aldri være nytteløst.
Jeg er her.
Ser dere meg?
Jeg ble utfordret til dette kurultaiet, og jeg har kommet.
Jeg har reist langt, med ære og i god tro...
...men ble møtt av opprør og krig.
"En handling utført i sinne er en handling som er dømt til fiasko."
Det sa bestefaren vår, Djengis Khan.
Vi er nomader.
Har vi ikke galle i levrene våre? Ild i blodet?
Når folket vårt, landet vårt...
...og levesettet vårt trues, er vi ikke redde for å gå til krig.
"Om kroppen min dør, la kroppen min dø.
Men ikke la Mongolia dø."
Jeg lurte på om vi skulle snakke sammen igjen.
Og Den blå himmelen er ikke tykk av is.
-Det sa Djengis Khan. -Som du spådde sist.
"Seier kommer ikke til han som følger reglene.
Den kommer til han som lager reglene...
...han som tvinger reglene på fiendene sine."
Det sa han som ble født med en blodpropp i neven,
han som hadde ild i øynene, lys i ansiktet!
Han som var sønnen til den blå ulven og den røde hjorten.
Nomadenes forfedre.
Kaidu snakker om et levesett.
Han snakker om nomader som om jeg har gitt opp blodet mitt.
Red jeg ikke hit på en hest?
"Å erobre verden til hest er lett.
Det er å stige av og regjere som er vanskelig."
Det sa Djengis Khan i bukkens år.
Sønnen din vet ikke når han har tapt.
-...er en mindre kunst... -Et familietrekk.
-...enn å erobre en mann. -Mannen din er feit. Også et familietrekk.
Å erobre en mann er ingenting mot å erobre seg selv.
Sa ikke Djengis: "Finn meg en mann som ikke drikker,
så er det mannen som skal lede hæren min"?
Det sa Djengis.
Men sa ikke Djengis også:
"Ha ett sinn og én tro"?
Jeg har sett med mine egne øyne
at alle trosretninger har et tempel i khanens by.
Der nede, i Kina, er ordet "kapitulasjon".
Nei, Kaidu. Ordet er "sjalusi".
Fra våre egne slektninger. Fra inne i vår gylne familie.
Vi var forutbestemt. Vi var utvalgte.
Dere ble tilsidesatt og glemt.
Og du er av folket. Blodet ditt er ikke kongelig.
Tusen stjålne valg kan ikke endre det.
...la oss ikke bites av en svart slange.
Likevel skal sønnen min bli khan, og sønnen hans etter ham.
La oss alltid stole på hverandre.
Slektslinjen min er trygg, og din vil ta slutt i kveld.
Jeg sier dette, ikke bare som mongoler,
men som et folk under det mongolske riket!
Åpne porten for utenforstående, og hemmeligheter vil avsløres.
Bror.
Jeg burde ha latt deg blø i hjel i hulen.
Sikkert...
...men det gjorde du ikke.
Hvor er de?
Hvilket av khanens leketøy har kommet etter meg?
Marco?
Byamba?
Hundre øyne?
Noen som helst? Alle?
Send letemannskaper til slummen.
Finn hans medsammensvorne, og bring dem til meg.
Vil du at jeg skal la deg være alene...
...med ham?
Han kommer ikke til å drepe meg.
Han kommer til å prøve å få meg til å overgi meg.
Spre dere! Finn dem!
De ser etter oss.
Kom igjen!
Din tur, munk.
Gjennomsøk landsbyen!
Se på ansiktene deres!
Tre til side.
Tre til side, sa jeg.
Ikke skjenn på dem for at de følger ordrene mine.
Du burde ikke være her.
Ikke om du bryr deg om henne som hun bryr seg om deg.
Er det sant, det hun sa til meg?
Ikke lyv.
Hvorfor det?
Er dette et slags ungdommelig varsel for deg?
Dette er livet mitt.
Du gjorde noe grusomt.
Og la meg nå ønske deg velkommen i fellesskapet av nesten alle.
Jeg svek faren min for khanens skyld.
Og Kublai er uvitende... i beste fall...
...når det gjelder å anerkjenne ofrene til dem som tjener ham.
Men det er ikke jeg.
Dra hjem.
Hjem?
Du glemmer at jeg ikke kan dra, keiserinne.
-Khanen min tillater det ikke. -Du kan ikke noe for at du er den du er.
Han vil holde på deg til han innser at den du er, bare kan skade ham.
Du vil ikke være her når den dagen kommer.
I morgen, når khanen ser etter deg,
skal jeg sikre at speiderne våre sier at du red mot øst.
Jeg skal beskytte hemmeligheten din... så lenge du beskytter min.
Kan du si til henne at jeg sa farvel?
Mens faren din lever, få så mange venner du kan,
se så mange land som du kan.
Husker dere disse ordene?
Lekene er over.
Drikken og middagen er inntatt.
Det er ingen bønner igjen å be.
Jeg har æren av å stille ett spørsmål til hver av dere
på vegne av disse edle høvdingene.
Kaidu, du hevder å ikke ønske allianser med utenforstående,
men du samlet en hær med de kristne
og konspirerte med visekongen for å styrte khanen din.
Og nå okkuperer og stenger den samme visekongen
hovedstaden i vårt store rike.
Jeg gjorde det.
Har noen hørt et spørsmål?
Dette er fakta. Ubestridelige.
Dette er spørsmålet.
I dette sviket, gjemte du deg bak fanen til Kublai Khan
og slaktet folket mitt?
Alt jeg har gjort...
...var for å sikre khanatet,
for å beskytte oss selv mot den villfarne visjonen hans.
Svar på spørsmålet.
En dere vet i hjertene deres at er tåkete.
Svar.
Visekongen har ikke tatt over hovedstaden vår, hjemmet vårt.
Føderetten vi etterlater barna våre, er ikke der ute, som Kublai sier.
Den er her på denne jorda.
Under den Blå himmelen, der vi står sammen denne dagen!
Svar på spørsmålet.
Jeg gjorde det.
Kublai...
...du forblir khanen over alle khaner.
Når du er valgt, hva vil du gjøre med ham?
Jeg skal ta Kaidu...
...og hele slekten hans...
...og alle som sympatiserer med Huset Ögödei...
...og begrave dem her...
...i den elskede jorden hans.
Så det var sånn den blinde munken gikk gjennom veggene?
Alle legender må ta slutt.
Legg fra dere våpnene.
-Vi vil ikke gjøre dere noe. -Legg dem fra dere, ellers tar jeg dem.
Du tjener en forræder.
Jeg tjener visekongen, munk, etter khanens ordre.
Og faren min sendte oss for å stoppe ham.
Ingen av dere har autoritet.
Legg ned våpnene. Jeg skal ta dere med til prinsen og visekongen.
Vi reiste med prinsen.
Han ofret seg så vi kunne gå usett inn.
Han er fange.
Tror du det er en tilfeldighet at vi er her?
Han er broren min. Betyr ikke det noe?
Kaidu eller khanen.
Jeg vet ikke hvem du tjener, bastard.
Og munken? Tviler du på hans lojalitet overfor khanen?
Du vet det, i hjertet ditt.
Hjertet mitt vet ikke om annet enn plikt overfor riket.
Ta våpnene deres.
Jeg har et brev som kan redde denne familien.
Fra Ahmad.
Uten tvil tiltenkt deg.
Du har oppmerksomheten min nå.
Om far leser dette til høvdingene, er det kanskje nok.
Nok til hva?
Til å ødelegge khanen.
Araberen reddet oss igjen.
Han gjør det...
...eller han gjør det ikke.
Ønsker du å brenne frelsen vår?
Jeg ønsker at løgnene og bedrageriet skal ta slutt.
Det skjer ikke.
Om Kublais terrorregime får fortsette,
blir det flere løgner og mer bedrageri til vi drukner i en smeltedigel
av svikefulle utenforstående og ugagn av alle slag.
Intet godt kan komme av så mye smerte og lidelse.
Jeg tvang ham til å gjøre det.
Hva?
Faren din.
Jeg tvang ham til å skjære deg ut av moren din.
Og faren din ville aldri at du skulle vite at han drepte henne for å redde deg.
Vil du være bra for ham?
Eller var all den smerten og lidelsen til ingen nytte?
Fremtiden til Huset Ögödei, til familien vår...
...er din.
Brenn den...
...eller la være.
Det er opp til deg.
Forventer du at hæren skal forsvare deg når khanen deres kommer tilbake?
Om han kommer tilbake, er han ikke lenger khan.
Meldte ikke speiderne dine om seieren ved tvillingelvene?
De gjorde det.
Og hvordan får du den realiteten til å passe med fantasien din?
Hvordan får du det til å passe at jeg kunne legge hemmelige planer
i alle disse årene?
Tror du jeg ikke har en plan i fall Kublai skulle vinne?
Se hvor jeg sitter og hvor du står.
Ahmad...
...du har tid til å stoppe dette.
Bli med meg. Si til far at du ble manipulert...
Jeg ble ikke manipulert av noen.
Noensinne.
Men det kan være sannheten. Det er forræderes ord mot sønnen hans.
Jeg vil ikke at det skal være sannheten.
Forstår du ikke?
Jeg vil at historien skal si, utvetydig...
...at en gutt som ble revet fra foreldrene sine...
...fra sin fattigslige føderett, steg i gradene...
...og ruinerte stille den mektigste mannen i historien.
Det gjør meg til den mektigste mannen i historien.
Og ikke narr deg selv.
Dette er ingen forhandling.
Det finnes ingen vilkår for min overgivelse.
Og du, min bror...
...skal ikke dra herfra i live.
Tilkaller du meg?
Før jeg la dem til å sove om kvelden,
fortalte jeg barna mine historier om forfedrene våre.
Historier om krig...
...om forræderi...
...om ære.
Historiene var lærdom og advarsler de skulle følge.
Et kart for hvordan man skal leve og lede.
Historien om Börte var en favoritt.
Den første konen og den første moren til khaner.
At hun giftet seg med Temüjin,
mannen som en dag skulle regjere som Djengis Khan.
At hun ble bortført av tre merkiter om natten.
At hun så på mens mannen hennes så ut til å forlate henne og flykte til skogs.
At den mannen kom etter henne, kjempet for friheten hennes
og slaktet for å vinne henne tilbake åtte måneder senere.
Åtte måneder.
Og hun kom tilbake til Temüjins hus, gravid med deres første barn.
Er poenget med disse historiene å dysse meg i søvn?
Ryktene begynte.
Rykter som ikke engang den mektige Djengis kunne stilne.
Rykter om at barnet ikke kunne være deres.
Rykter som ville ødelegge guttens sjanser til å innta tronen.
For alt blodet som ble spilt...
...alt sviket...
...alle avtalene...
Rykter kan undergrave alt.
Datteren min fikk en beskjed fra visekongen din,
om prinsesse Kokachin og arvingene dine.
Skal jeg lese den for deg?
Det er bedre at keiserinnen forklarer det.
Du har til hornet lyder før begynnelsen på avstemningen.
Om du ikke har sagt fra deg tronen,
skal jeg gå inn på paviljongen og hviske det så alle hører det.
Hva slags jævla galskap har smittet hodet ditt?
Du kan beskytte tronen din...
...eller du kan beskytte familien din.
Valget er ditt.
Kokachin.
Du har kommet for å si farvel.
Hvorfor sa du det?
-Det burde ha vært deg. -Nei.
Barn med øyne i samme farge som havet.
Nei.
Prinsen...
Jingim er glad i deg.
Si at du elsker meg, Marco.
Si at du elsker Nergüi.
Kokachin...
Gå.
Jeg vant.
Jeg gjorde det.
Sånn du ville.
Tryglet, forhandlet...
Jeg fulgte spillereglene.
Og nå må jeg gå ut dit og gi bort alt.
Gi det til ham. På grunn av deg!
Vi nekter for det.
Fire koner. Ingenting å vise til før akkurat til riktig tid!
Si meg, hvem sin sønn er det som skal innta tronen min?
Hvem?
Ingen.
Det var ingen.
Jeg har ødelagt familien vår.
Du gjorde det som var nødvendig.
-Nei. -Jo.
Du gjorde noe vanskelig.
For familien vår.
Og kongeriket vårt.
-Jeg fortjener sinnet ditt. -Nei.
-Jeg fortjener slagene dine. -Nei, Chabi.
Det var for min skyld.
Jeg tok feil...
...da jeg trodde jeg kunne være deg foruten.
Og nå...
...er det over.
Hvem andre vet det?
-Hvem andre... -Vet det?
Kokachin...
Marco.
Jeg sendte ham til Venezia, der han hører til.
-Med hemmeligheten som kan ruinere oss? -Det er ubetydelig.
Hvem skal han si det til? Hvem bryr seg i Vesten?
Ingen andre?
Khutulun nå...
...Kaidu.
Vin fra sølvtreet.
Jeg hater den greia.
Det stikker seg ut, ikke sant?
Möngke hadde alltid stil.
Det er en måte å beskrive broren din på.
Hvor er Khutulun?
Dette er mellom oss to.
Jeg har alltid visst, eller håpet at jeg visste,
om jeg skal være ærlig...
...at det fantes en pris jeg ikke ville betale
for å stille lysten etter oppnåelse og innflytelse.
Det virker som den prisen er sønnen min.
Han skal ikke kjøpes og selges her i dag.
Så...
...hvordan skal jeg si det til folket?
Du går ut dit...
...og sier at jeg skal bli den neste khanen over alle khaner.
Og få dem til å tro det.
Dra. Ikke kom tilbake.
For en fredelig overgang.
Jeg ville ikke vinne på denne måten.
Ikke?
Jeg var forberedt på å ødelegge deg fra begynnelsen av.
Men jeg ble ført vekk fra den kursen av dem rundt meg.
Råd jeg nå innser var forvrengte og feige...
...og de jobbet for den andre siden.
Din side.
Du vant, Kaidu...
...på gamlemåten.
Uansett hva som skulle til.
Kokachin!
Jeg kommer til deg.
Kokachin...
...jeg er lei meg.
Det er greit...
...mor.
Fanger til deg, visekonge.
Godt gjort, general.
Du skal belønnes rikelig for lojaliteten til khanen og saken hans.
Sukh, ta med fangene våre til en celle.
Jeg kan gjøre det annerledes fra nå av.
Jeg kan vel gjøre det annerledes?
I morgen er khanatet ditt.
Du kan gjøre det sånn du vil.
Drikk med meg.
Du var forberedt på å ødelegge meg...
...helt fra begynnelsen av.
Gift fra goyo-planten.
Vi må dra.
Vi må dra med en gang!
Du bør kanskje beholde den.
Trodde jeg aldri skulle få se deg igjen.
Trodde eller håpet?
Trodde.
Jeg håpet du ville komme igjen.
Jeg trenger deg.
Trenger du meg?
Vet du hvordan konkubiner læres opp?
Si det.
Speil.
Speil?
De setter deg i et rom fullt av speil.
I flere dager...
...flere uker.
Etter en stund slutter tiden å gi mening.
Hvorfor speil?
For å øve på følelser.
Munter.
Kokett.
Knust.
Ensom.
Men det var én følelse...
...vi ble lært å aldri vise.
Sinne.
Ingen mann vil ha en kvinne som truer ham.
For å overleve...
...lærer vi å undertrykke det...
...å vente til tiden er inne.
Jeg ville aldri ha elsket deg.
Men jeg ville ha støttet deg.
Kjempet for deg.
Kanskje til og med dødd i din tjeneste.
Det var en liten glipp i dømmekraften.
Du planla å selge datteren min hele tiden.
Om jeg visste at det ville ende slik...
...hadde jeg sløyet henne foran deg i stedet.
Da er jeg glad det ender sånn.
Jeg kunne ha fortsatt å rømme med datteren min.
Du ville aldri ha funnet meg.
Hvor er hun?
På vei sørover... med en beskytter.
Kom aldri tilbake.
Jeg skal eskortere konkubinen til datteren og se til at hun blir der.
Når jeg har bekreftet min fars seier, møtes vi her.
Hjemme.