ORIGINALNA NETFLIXOVA SERIJA
Na današnji dan okupljamo
sve prinčeve kraljevske krvi, starješine hordi
i potomke Džingis-kana.
Molimo se Plavom Nebu i tražimo da blagoslovi odluku
koja će danas biti donesena.
Blagoslovi sveti duhovni stijeg gospodara Džingisa
koji stoji pred bijelim stjegovima mira.
- Bijeli stjegovi mira? - Čuvaj nas...
Ti si se popišao na mir.
Bolje da postavimo crne stjegove. Ratne, da dovršimo što si počeo.
Ne poštuješ ceremoniju.
Ti si pokazao nepoštovanje ceremonije ratovanjem.
Kana svih kanova.
Započnimo kurultaj.
Šteta što Nayan nije ovdje.
Moja sućut zbog tvog brata.
Znači, ti si oteo svog oca iz našeg tabora.
Zašto ste pobjegli u brda?
Zašto ga nisi odmah odveo Kanu?
Jer bih ga odveo u smrt.
Najznačajniji dan u Kanovom životu,
a jedini sin uz njega je blijedi cvijetak.
Gdje bi ostali mogli biti?
Strijelci su na svakom prsobranu.
Nitko ne može ući ni izaći.
- Kako ste i naredili. - Odlično, Sukh.
Klekni preda mnom.
S obzirom na tvoju predanost službi tijekom ovih nemira
i u skladu s ovlastima koje mi je dodijelio kan svih kanova,
kao podnamjesnik i viši kancelar,
dodjeljujem ti titulu orloka.
Zapovijedat ćeš Kanovim generalima i njihovom vojskom.
Raspusti svoje ljude.
Vratite se na položaje.
Podnamjesniče.
Dobio si naredbu, generale.
Ovo je veoma neuobičajeno.
Skrati jezik.
Nemongol dodjeljuje nemongolu titulu orloka.
Toliko neuobičajeno...
Da nema presedana.
Sukh!
Spremi mač.
Generale,
kako se zoveš?
Kasar.
Kasare.
General Kasar očito je uznemiren
sasvim neuobičajenim vremenima u kojima živimo.
Nisam uznemiren.
Skeptičan sam.
Sukh je s pravom isukao mač.
U uobičajenim okolnostima takav skepticizam bi te stajao glave.
Kako ste i istaknuli,
ovo nisu uobičajene okolnosti, podnamjesniče.
Možete shvatiti moju zabrinutost.
Naravno.
Čime mogu rastjerati tvoje sumnje?
Pokažite nam Kanove naredbe.
Vratite se na položaje i branite ih, a ja ću vam ubrzo pokazati naredbe.
Bi li te to umirilo, Kasare?
- Odmakni se. - Želim vidjeti podnamjesnika.
Odmakni se.
Otvori vrata. Smjesta.
Ne mičite se!
Odmaknite se!
Pij.
- Što je to? - Voda.
Hvala.
Časno je privesti ovo kraju.
A kad prebroje glasove i nijedan ne bude za mene,
gdje je čast u tome?
Da su svi glasovi za tebe, oče,
što bi onda bilo?
Bi li to vratilo Orusa?
Mogu li vam pomoći?
Prihvaćanje različitosti. Zbog toga me napadaju.
To im je najveći prigovor.
Ako mi želiš pomoći, Latine,
nestani.
Mom sinu na nos nabija njegov poraz.
Njegov poraz?
Nije li ovo tvoja kuća?
Ovo je tvoj poraz, tvoja krivnja.
Ti si kriva za sve.
Sav teret krivnje je na meni i ponosno ga nosim.
Je li ti vučje nebo ikad išta reklo
ili ti je samo Ahmad šaptao u uho?
Da nije bilo Arapina, nikad ne bih tvog oca natjerala
da se suprotstavi Kublaju.
Nisi se namjeravala boriti pošteno.
Od samog početka.
- Zašto početi rat koji ne možeš dobiti? - Jer je Orus mrtav.
A otac uništen.
Zbog tebe.
Tijelo će ti se naviknuti.
Opustit će se i onda će mlijeko poteći.
Prekasno je za to.
Svaka žena je drukčija.
Ne moramo si lagati, majko.
Tijelo mi govori.
Govori da nisam majka.
Svi ga čuju.
Svaka nabreknuta krmača može ti nahraniti djecu.
Ti ih moraš odgojiti.
Moraš im njegovati umove kako bi postali kan i kraljica
snažna karaktera.
Idite, majko.
Svom kanu.
Sad vas treba više nego ja.
Sve će biti uzalud ako ne pobijedi.
Oni te trebaju.
Oni su tvoji, Kokachin. Tvoja krv.
Nikad ne bi moglo biti uzalud.
Ovdje sam.
Vidite li me?
Izazvan sam na ovaj kurultaj i došao sam.
Izdaleka sam doputovao s časnim namjerama i u dobroj vjeri,
no dočekali su me pobuna i rat.
"Djelo počinjeno u ljutnji djelo je osuđeno na propast."
Tako je rekao naš djed Džingis-kan.
Mi smo nomadi.
Ne nosimo li žuč u jetrima?
Vatru u krvi?
Kad su naš narod, naša zemlja
i naši običaji u opasnosti,
ne bojimo se zaratiti.
"Ako moje tijelo umre, pusti ga da umre.
No ne daj da Mongolija umre!"
Pitala sam se hoćemo li ikad opet razgovarati.
A Plavo Nebo nije prekrio debeli led.
- Riječi Džingis-kana. - Kako si prorekla.
"Pobjeda nije suđena onomu koji živi po pravilima.
Suđena je onomu koji pravila stvara.
Onomu koji ih nameće neprijateljima."
Tako je rekao onaj koji se rodio s krvnim ugruškom u šaci,
onaj s vatrom u očima i obasjanog lica!
On, potomak modrog vuka i crvenog jelena.
Predaka nomada.
Kaidu govori o običajima.
Govori o nomadima kao da sam se ja odrekao svoje krvi.
Ta nisam li dojahao ovamo na konju?
"Lako je osvojiti svijet na konju.
Teško je sjahati i vladati."
Tako je rekao Džingis-kan u godini ovna.
Sin ti očito ne zna prepoznati poraz.
Obiteljska crta.
A tvoj je suprug debeo.
Vaša obiteljska crta.
Pobjeda nad drugim nije ni blizu pobjedi nad samim sobom.
Nije li Džingis rekao: "Nađite mi muškarca koji ne pije
i on će mi voditi vojsku"?
Džingisove riječi.
Nije li Džingis rekao i:
"Budite jedinstveni u razmišljanju i vjeri"?
Na svoje sam oči vidio
da svaka vjera ima bogomolju u Kanovoj prijestolnici.
U Kini to nazivaju predajom!
Ne, to je ljubomora!
Našeg vlastitog roda.
Naše zlatne obitelji.
To nam je suđeno, odabrani smo.
Odbacili su vas i zaboravili.
A ti si pučanka. Krv ti nije kraljevska.
Ni tisuću ukradenih izbora to neće promijeniti.
A moj će sin svejedno biti kan, kao i njegov sin poslije njega.
Vjerujmo uvijek jedni drugima.
Moja je loza sigurna, a tvojoj...
- Ujedinimo se. - Večeras će doći kraj.
Govorim vam ovo ne samo kao Mongolima
nego kao narodu pod Mongolskim Carstvom!
Otvorimo li vrata strancima, tajne će se razotkriti!
Brate.
Trebao sam pustiti da iskrvariš u špilji.
Vjerojatno.
No nisi.
Gdje su?
Koja Kanova marioneta je došla po mene? Marko?
Byamba?
Stooki?
Ijedan? Svi?
Pošalji tragače među sirotinju.
Pronađite njegove suurotnike i dovedite mi ih.
Želite da vas ostavim samoga?
S njim?
Neće me ubiti.
Pokušat će me nagovoriti da se predam.
Raširite se! Nađite ih!
Traže nas.
Idemo!
- Ti si na redu, redovniče. - Pretražite selo!
Gledajte im u lice!
Razmaknite se.
Rekao sam da se razmaknete.
Nemoj ih koriti što slijede moje naredbe.
Ne bi trebao biti tu.
Ne ako ti je stalo do nje koliko i njoj do tebe.
Istina je ono što mi je rekla?
Nemojte lagati.
Zašto?
Jer u tome vidiš zlu kob, kao da si neki mladac?
Ovo je moj život.
Užasno je to što ste učinili.
I zato ti želim dobrodošlicu u družbu kojoj pripadamo gotovo svi mi.
Izdao sam svog oca zbog Kana.
A Kublaj je u najmanju ruku slijep
kada treba onima koji mu služe odati priznanje na žrtvi.
No ja nisam.
- Pođi kući. - Kući?
Zaboravljate, moja carice, da ne mogu otići.
- Kan mi to ne bi dopustio. - Ne možeš protiv sebe.
Držat će te uza se sve dok ne shvati da mu može samo naštetiti to što jesi.
Bolje da nisi tu kad se to dogodi.
Ujutro, kada te Kan bude tražio,
izvidnici će izvijestiti da si otišao na istok.
Čuvat ću tvoju tajnu ako ti budeš čuvao moju.
Prenesite joj moj pozdrav.
Dok ti je otac živ,
stekni što više prijatelja.
Upoznaj što više zemalja.
Sjećate li se tih riječi?
Sjećate li se?
Igre su gotove.
Popili smo i pojeli.
Sve su molitve izmoljene.
Zapala me čast da svakom postavim po jedno pitanje
u ime ovih plemenitih starješina.
Gospodaru Kaidu,
tvrdite da ne želite suradnju sa silama izvana,
no svejedno ste okupili vojsku s kršćanima
i s podnamjesnikom se urotili kako biste svrgnuli svog kana.
I sad je taj isti podnamjesnik zauzeo i zatvorio
prijestolnicu našeg moćnog carstva.
Točno.
Je li itko čuo pitanje?
Ovo su činjenice. Neosporive.
A ovo je pitanje.
Dok ste tu izdaju provodili, jeste li se skrivali iza stijega Kublaj-kana
i pod njim pobili moje ljude?
Sve što sam učinio...
Bilo je s ciljem da preuzmem kanat i zaštitim nas od njegove nerazumne vizije.
Odgovorite na pitanje.
U duši i sami znate da je ta vizija mutna.
Odgovorite.
Podnamjesnik nije zauzeo našu prijestolnicu, naš dom.
Naslijeđe koje ostavljamo djeci nije ondje, kako Kublaj tvrdi.
Ovdje je, na ovoj zemlji,
pod Plavim Nebom ispod kojeg danas zajedno stojimo!
Odgovorite na pitanje!
Učinio sam to.
Gospodaru Kublaju, ostat ćete kan svih kanova.
Kad vas izaberu, što ćete učiniti s njim?
Kaidua...
I njegovu obitelj
i sve koji još podupiru kuću Ogotaj...
pokopat ću ovdje.
U zemlji koju toliko voli!
Dakle, tako je slijepi redovnik prolazio kroz zidine?
Svakoj legendi mora doći kraj.
Spustite mačeve.
- Ne želimo nikog ozlijediti. - Spustite ih ili ću vam ih ja oduzeti.
Služiš izdajici.
Služim podnamjesniku, redovniče, po Kanovoj naredbi.
Moj otac nas šalje da ga zaustavimo.
Nijedan od vas nema nikakve ovlasti.
Spustite mačeve pa ću vas odvesti princu i podnamjesniku.
Doputovali smo s princem.
Predao se kako bismo mi neprimjetno ušli.
Zarobljenik je. Misliš li da smo slučajno ovdje?
Brat mi je, to ništa ne znači?
Kaiduu ili Kanu?
Ne znam kom služiš, kopile.
A redovnik? Sumnjaš li u njegovu odanost našem kanu?
Srce ti govori istinu.
Moje srce zna samo za dužnost prema carstvu.
Oduzmite im oružje.
Držim pismo koje bi moglo spasiti ovu obitelj.
Poruka od Ahmada.
Za tebe, nema sumnje.
Da si privukla moju pozornost, jesi.
Pročita li ga starješinama, moglo bi biti dovoljno.
Dovoljno za što?
Da uništi Kana.
Arapin nas je opet spasio.
Možda jest,
a možda i nije.
Želiš spaliti naše spasenje?
Želim da laži i obmane prestanu.
A to se neće dogoditi.
Bude li Kublaju dopušteno da nastavi strahovladu,
bit će još više laži i obmana sve dok se ne utopimo
u moru pakosnih pridošlica i prijestupnika svih vrsta.
Ništa dobro ne može proizaći iz toliko boli i muke.
Da znaš, ja sam ga natjerala.
Na što?
Tvog oca.
Natjerala sam ga da ti razreže majku i izvadi te iz nje.
A tvoj otac nije htio da ikada doznaš da je ubio nju kako bi spasio tebe.
Hoćeš li mu ti biti na korist?
Ili su sva ona bol i muka bile nizašto?
Budućnost kuće Ogotaj, naše obitelji,
u tvojim je rukama.
Spali je.
Ili nemoj.
To ovisi samo o tebi.
Očekuješ li da će te vojnici zaštititi kad se Kan vrati?
Ako se vrati, više neće biti kan.
Nisu te izvijestili o pobjedi kod rijeka blizanki?
Jesu.
Kako je tvoja maštarija podnijela stvarnost?
A kako si ti podnio to što sam sve ove godine djelovao nezamijećeno?
Zar zaista misliš da nisam smislio što ću ako Kublaj pobijedi?
Gle gdje ja sjedim, a ti stojiš.
Ahmade.
Još nije kasno da ovo zaustaviš.
Pođi sa mnom.
Reci ocu da si izigran.
Mene nitko nikad nije izigrao.
No to može biti istina.
Riječ izdajica protiv riječi sina.
Ne želim da to bude istina.
Ne razumiješ li?
Želim da ostane jasno zabilježeno
da se dječak kojeg su oteli od njegovih roditelja
uzdigao iz bijednog porijekla
i potiho uništio najmoćnijeg čovjeka u povijesti.
Što bi onda mene ustoličilo kao najmoćnijeg čovjeka u povijesti.
I nemoj se zavaravati.
Ovo... Ovo nisu pregovori.
Nema tih uvjeta pod kojima bih se predao.
A ti, brate,
nećeš odavde izaći živ.
Ti pozivaš mene.
Prije negoli im poželim laku noć,
svojoj djeci pričam priče o našim precima.
Priče o ratu.
O izdaji.
O časti.
To su upozorenja i pouke koje trebaju imati na umu,
upute o tome kako živjeti i voditi.
Jako su voljeli priču o Borte.
O prvoj supruzi i prvoj majci kanova.
Kako se udala za Temudžina koji je vladao kao Džingis-kan.
Kako su je trojica Merkita otela usred noći.
Kako je promatrala dok joj je suprug bježao u šumu, misleći da je napušta.
Kako ju je taj suprug pronašao, borio se za njezinu slobodu
i pobio sve kako bi je poslije osam mjeseci spasio.
Osam mjeseci.
I vratila se u Temudžinovu kuću, noseći njihovo prvo dijete.
Tim me pričama želiš uspavati?
Zakolale su glasine.
Glasine koje ni moćni Džingis nije mogao utišati.
Glasine da dijete nikako ne može biti njegovo.
Glasine koje bi uništile dječakove izglede
da zasluženo sjedne na prijestolje.
Sva krvoprolića,
sve prijevare,
sve dogovore...
Glasine sve to mogu razoriti.
Moja kći je od tvog podnamjesnika dobila pismo
o princezi Kokachin i nasljednicima kuće Tolui.
Da ti ga pročitam?
Bolje da ti carica sve objasni.
Imaš vremena dok rog ne objavi početak glasanja.
Ne obznaniš li ljudima Mongolije da se odričeš prijestolja,
ušetat ću u paviljon gdje ću glasinu pred svima izgovoriti.
Kakva ti je jebena ludost zarazila um?
Možeš zaštititi prijestolje.
Ili svoju obitelj.
Sam izaberi.
Kokachin.
Došao si se oprostiti.
Zašto si mi ono rekla?
- To si trebao ti biti. - Ne.
Djeca s očima boje mora.
Ne.
Princ...
Jingim te istinski voli.
Reci da me voliš, Marko.
Reci mi da voliš Nergui.
Kokachin...
Pođi sada.
Pobijedio sam.
Uspio sam.
Onako kako si htjela.
Preklinjao sam, pregovarao.
Igrao sam po pravilima.
A sad se moram svega odreći.
Prepustiti njemu. I to sve zbog tebe!
Poreći ćemo.
Četiri supruge, a ništa sve dok nije kucnuo pravi trenutak!
Reci mi, čiji bi to sin preuzeo moje prijestolje?!
Tko je on?
Nitko.
Nitko i ništa.
Upropastila sam našu obitelj.
To je bilo nužno.
- Nije. - Jest.
Učinila si što je bilo teško.
Za našu obitelj.
I naše carstvo.
- Zaslužujem tvoj bijes, tvoje udarce. - Ne, Chabi.
Ne.
To je bilo za mene.
Pogriješio sam, ženo moja.
Kad sam mislio da mogu bez tebe.
A sada...
Gotovo je.
Tko još zna?
- Tko još... - Zna?
Kokachin.
Marko.
Poslala sam ga u Veneciju, gdje mu je i mjesto.
- S tajnom koja bi nas sve mogla uništiti? - Nije bitno.
Komu će reći?
Tko bi na zapadu mario za to?
Nitko drugi?
Sad Khutulun zna.
I Kaidu.
Vino srebrnog drveta.
Mrzim ga.
Baš se ističe, zar ne?
Mongke je oduvijek bio... osebujan.
Svog brata možeš i tako opisati.
A Khutulun?
Ovo je između mene i tebe.
Pa dobro.
Uvijek sam znao, ili sam se nadao da znam, ako ćemo iskreno,
da postoji cijena koju ne mogu platiti
kako bih osigurao uspjeh i utjecaj.
Čini se da je ta cijena moj sin.
Njime se danas neće trgovati.
Dakle,
što da kažem narodu?
Izaći ćeš.
I reći im da sam ja sljedeći kan svih kanova.
A u to ćeš ih i uvjeriti.
Idite. Ne vraćajte se.
Za miran prijenos vlasti.
Nisam htio ovako pobijediti.
Zaista?
Ja sam te bio spreman uništiti od samog početka.
No ljudi oko mene skrenuli su me s tog puta.
Sad shvaćam da su savjeti koje sam dobio bili pokvareni i kukavički.
I u korist druge strane.
Tvoje strane.
Pobijedio si, Kaidu,
po starinski.
Svim potrebnim sredstvima.
Kokachin!
Dolazim.
Kokachin.
Žao mi je.
Dobro je.
Majko.
Evo vam zarobljenika, podnamjesniče.
Odlično, generale.
Bit ćeš bogato nagrađen
za predanost Kanu i njegovu cilju.
Sukh, odvedi naše zarobljenike u tamnicu.
Odsad ga mogu drukčije voditi.
Mogu ga drukčije voditi, zar ne?
Kanat je od sutra tvoj.
Možeš ga voditi kako god želiš.
Pij sa mnom.
Bio si me spreman uništiti.
Od samog početka.
Otrov biljke goyo.
Moramo ići.
Moramo odmah ići.
Možda ga ne bi trebao odložiti.
Mislio sam, neću te vidjeti.
Mislio si ili si se nadao?
Mislio.
Nadao sam se tvom povratku.
Trebam te.
Trebaš me?
Znaš li kako obučavaju konkubine?
Reci mi.
S pomoću zrcala.
Zrcala?
Ostave te u sobi sa zrcalima.
Danima,
tjednima.
U nekom trenutku vrijeme izgubi smisao.
Zašto zrcala?
Uvježbate osjećaje.
Vesela.
Stidljiva.
Slomljena srca.
Usamljena.
No učili su nas da jedan osjećaj
nikad ne smijemo pokazati.
Ljutnju.
Jer nijedan muškarac
ne želi ženu koja mu je prijetnja.
Kako bismo preživjele, naučimo to potisnuti.
Naučimo čekati povoljan trenutak.
Nikada te ne bih zavoljela.
No podržavala bih te.
Borila se za tebe.
Možda čak dala život za tebe.
Na trenutak sam krivo procijenio.
Moju kćer si od početka namjeravao prodati.
Da sam naslućivao ovakav kraj...
Umjesto toga bih joj pred tobom izvadio utrobu.
Onda mi je drago što će ovako završiti.
Mogla sam i dalje bježati sa kćeri.
Nikad me ne biste pronašli.
Gdje je?
Ide na jug, sa zaštitnicom.
Nemoj se vratiti.
Otpratit ću konkubinu njezinoj kćeri i pobrinuti se da ostane ondje.
Kad se uvjerim da mi je otac pobijedio, ovdje ćemo se sastati.
Kod kuće.
Prijevod titlova Rozalia Grgić