EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
På denne dag samler vi
alle blodets prinser og alle horders høvdinge
og alle efterkommere af lord Djengis Khan.
Vi beder til den Blå Himmel og søger velsignelse af den beslutning,
som vil blive truffet i dag.
Velsign lord Djengis' hellige banner,
som står foran de hvide fredsfaner.
-Hvide fredsfaner? -Pas på os, Tengri...
Du pisser på freden.
Find hellere de sorte faner frem. Krigsfanerne. Afslut, hvad du har startet.
-I mangler respekt for proceduren. -Den har du vanæret med krig.
...alle khaners Khan.
Og således begynder vi kurultai.
Det er en skam, at Nayan ikke kunne være her.
Det gør mig ondt med din broder.
Det var dig, som snuppede din fader fra vores lejr.
Hvorfor sneg I jer ud i bakkerne? Hvorfor ikke føre din fader til Khanen?
Så ville jeg føre ham i døden.
Den vigtigste dag i Khanens liv...
...og den eneste søn ved hans side er den blege blomst.
Hvor mon de andre er?
Bueskytter er på plads ved alle brystværn. Ingen kommer ind eller ud.
-Som befalet. -Glimrende, Sukh.
Knæl foran mig.
I lyset af din pligtopfyldenhed i disse meget urolige tider
og med den magt, som khanernes Khan har skænket mig,
som vicekonge og kansler,
tildeler jeg dig titlen som orlok.
Du får kommandoen over Khanens generaler og deres hære.
Bed dine mænd træde af.
Gå tilbage til jeres poster.
Vicekonge...
Du fik en ordre, general.
Det her er højst usædvanligt.
Var din tunge.
En ikke-mongol, der indsætter en ikke-mongol som orlok...
...det er så usædvanligt.
Det er uden fortilfælde.
Sukh...
...stik sværdet i skeden.
General...
...hvad er dit navn?
Kasar.
General Kasar er tydeligvis urolig over den højst usædvanlige tid, vi lever i.
Jeg er ikke urolig.
Jeg er skeptisk.
Sukh gjorde ret i at trække sit våben.
Under typiske omstændigheder ville en sådan skepsis koste dig hovedet.
Som I selv påpegede,
er dette ikke typiske omstændigheder, vicekonge.
Så I forstår sikkert min bekymring.
Naturligvis.
Hvad kan jeg gøre for at dæmpe din ængstelse?
Vis os Khanens ordrer.
Gå tilbage til din post, og forsvar din stilling, så skal jeg skaffe ordrerne.
Vil det formilde dig, Kasar?
-Tilbage. -Jeg har en anmodning til vicekongen.
Tilbage.
Luk porten op! Nu!
Hold jer væk!
Drik.
Hvad er det?
Vand.
Der ligger en ære i at gennemføre det.
Og når de tæller stemmerne op, og ingen har stemt på mig...
...hvori ligger så æren?
Hvis alle havde stemt på dig, fader, hvad så?
Ville det bringe Orus tilbage?
Kan jeg være til tjeneste, herre?
Inklusivitet.
Det er deres angreb på mig.
Det første af deres klagepunkter.
Hvis du vil være til tjeneste, latiner, så forsvind herfra.
Han godter sig rigtig over min søns nederlag.
Hans nederlag?
Jeg troede, det her var dit hus.
Det her er dit nederlag. Din skyld.
Du bærer skylden for det hele.
Det gør jeg, og jeg bærer den med stolthed.
Talte ulvens himmel nogensinde til dig, eller hviskede Ahmad dig bare i øret?
Hvis det ikke var for ham,
havde jeg aldrig tvunget din fader til at udfordre Kublai.
Du havde aldrig tænkt dig at kæmpe rent.
Helt fra starten.
Hvorfor starte et slagsmål, man ikke vinder?
Fordi Orus er død...
...og far er knust.
På grund af dig.
Din krop falder på plads med tiden.
Den vil slappe af, og så løber mælken til.
Det er for sent nu.
Alle kvinder er forskellige.
Vi er ude ovre løgnene, moder.
Min krop taler.
Den siger, at jeg ikke er en moder.
Den siger det, så alle kan høre det.
Enhver opsvulmet so kan made dine børn.
Du skal opdrage dem.
Du skal nære deres sind, så de bliver en khan og en dronning
med en uangribelig karakter.
Gå, moder.
Til jeres Khan.
Han har mere brug for jer, end jeg har.
Det hele vil være uden grund, hvis han ikke vinder.
De har brug for dig.
De er dine, Kokachin. Dit kød og blod.
Det vil aldrig være uden grund.
Jeg står her.
Kan I se mig?
Jeg blev udfordret til dette kurultai, og jeg er kommet.
Jeg er rejst langt i god tro...
...men jeg blev mødt af opstand og krig.
"En handling begået i vrede er en handling dømt til at mislykkes."
Således sagde vores bedstefader, Djengis Khan.
Vi er nomader.
Har vi ikke galde i vores lever? Og ild i vores blod?
Når vores folk og vores land...
...og vores levevis bliver truet,
er vi ikke bange for at opildne til krig.
"Hvis min krop dør, så lad min krop dø.
Men lad ikke Mongoliet dø."
Jeg havde tænkt på, om vi ville tale sammen igen.
Og den Blå Himmel er ikke blevet tyk af is.
-Således sagde Djengis Khan. -Som du forudsagde sidst.
"Sejren kommer ikke til ham, som lever efter reglerne.
Den kommer til ham, som laver reglerne,
og som pålægger sine fjender disse regler."
Således sagde han, som fødtes med en klump blod i hånden,
med ild i blikket og lys i sit ansigt!
Han, som er født af den blå ulv og den røde hjort.
Forfædre til nomaderne.
Kaidu taler om levevis.
Han taler om nomader, som om jeg har opgivet mit eget blod.
Red jeg ikke hertil på en hest?
"At erobre verden fra hesteryg er nemt.
Det er kunsten at stige af og regere, som er svær."
Således sagde Djengis Khan i vædderens år.
Din søn ved vist ikke, når han har tabt.
-...er en mindre kunst... -Det ligger til familien.
-...end at erobre en mand. -Din mand er fed. Det ligger til familien.
At erobre en mand er ikke så svært som at erobre sig selv.
Sagde Djengis ikke: "Find mig en mand, som ikke drikker,
og det er den mand, som skal lede min hær"?
Således sagde Djengis.
Men sagde Djengis ikke også:
"Vær én tanke og én tro"?
Jeg har set med mine egne øjne,
at hver eneste tro har et tempel i Khanens by.
Dernede i Kina kaldes det "kapitulering."
Nej, Kaidu. Det kaldes "jalousi."
Fra vore egne slægtninge. Inde fra vor gyldne familie.
Det var vor skæbne. Vi var udvalgt.
I blev skubbet til side og glemt.
Og du er borgerlig. Dit blod er ikke royalt.
Det kan et tusinde tilranede valg ikke lave om på.
...sort slange. Lad os ikke blive bidt.
Og alligevel bliver min søn khan og hans søn efter ham.
Lad os altid stole på hinanden.
Min slægtslinje er sikret, og din slutter her i aften.
Og det siger jeg, ikke kun som mongoler,
men som et folk under det mongolske kejserdømme!
Åbnes portene for fremmede, vil hemmeligheder blive afsløret!
Broder.
Jeg skulle have ladet dig forbløde i den grotte.
Det skulle du nok...
...men det gjorde du ikke.
Hvor er de?
Hvem af Khanens legetøj er kommet efter mig?
Marco?
Byamba?
Hundredøje?
En af dem? Dem alle sammen?
Send et eftersøgningshold ud i slummen.
Find hans medsammensvorne, og før dem til mig.
Skal vi lade jer være alene...
...med ham?
Han slår mig ikke ihjel.
Han vil forsøge at overtale mig til at overgive mig.
Spred jer! Find dem!
De leder efter os.
Kom så af sted!
Din tur, munk.
Gennemsøg landsbyen!
Se på deres ansigter!
Gør plads.
Jeg sagde, gør plads.
Skænd ikke på dem for at adlyde mine ordrer.
Du burde ikke være her.
Ikke hvis du holder lige så meget af hende, som hun holder af dig.
Er det sandt? Det, hun har fortalt?
I skal ikke lyve.
Hvorfor?
Fordi det her er et banebrydende øjeblik i din ungdom?
Det her er mit liv.
I har gjort en forfærdelig ting.
Lad mig nu byde dig velkommen i fællesskabet med næsten os alle.
Jeg forrådte min fader for Khanen.
Og Kublai er uvidende... i bedste fald...
...når det gælder de ofre, folk i hans tjeneste gør.
Men det er jeg ikke.
Rejs hjem.
Hjem?
I glemmer, kejserinde, at jeg ikke kan rejse.
-Min Khan vil ikke tillade det. -Du kan ikke gøre for, hvem du er.
Han vil beholde dig, til han indser, at den, du er, kun kan skade ham.
Du ønsker ikke at være her, når den dag kommer.
I morgen tidlig, når Khanen leder efter dig,
beder jeg spejderne meddele, at du er redet østpå.
Jeg beskytter din hemmelighed... så længe du beskytter min.
Vil I hilse hende fra mig og sige farvel?
Mens din fader lever, skal du få så mange venner, du kan,
og se så mange lande, du kan.
Kan I huske disse ord? Kan I huske dem?
Legene er forbi.
Mad og drikkevarer er sat til livs.
Der er ikke flere bønner at bede.
Jeg har æren af at stille ét spørgsmål til hver af jer
på vegne af disse ædle høvdinge.
Lord Kaidu, I hævder, at I ikke ønsker fremmede styrkers loyalitet,
men alligevel mønstrede I en hær med de kristne
og konspirerede med vicekongen om at vælte jeres Khan.
Nu har den samme vicekonge besat og forskanset
hovedstaden i vores mægtige rige.
Det stemmer.
Hørte nogen et spørgsmål?
Dette er kendsgerninger. Uomtvistelige.
Her kommer spørgsmålet.
Som en del af dette forræderi gemte I jer så bag Kublai Khans fane
og nedslagtede mit folk?
Alt, hvad jeg gjorde...
...var for at sikre khanatet
for at beskytte os selv mod hans uberegnelige visioner.
Besvar spørgsmålet.
Et spørgsmål, I inderst inde ved, er uklart.
Svar.
Vicekongen har ikke overtaget hovedstaden eller vores hjem.
Den fødselsret, vi giver til vores børn, er ikke derude, som Kublai hævder.
Den er her på denne jord.
Under den Blå Himmel, hvor vi står samlet i dag!
Besvar spørgsmålet.
Ja, det gjorde jeg.
Lord Kublai...
...I forbliver khanernes Khan.
Når I er valgt, hvad vil I så gøre med ham?
Jeg vil tage Kaidu...
...og alle hans slægtninge...
...og hver eneste sympatisør, som stadig findes i Ögödeis hus...
...og jeg vil begrave dem her...
...i hans elskede jord.
Nå, det er sådan, den blinde munk kunne gå gennem vægge?
Alle legender må høre op en dag.
Læg våbnene fra jer.
-Vi vil ikke gøre jer fortræd. -Læg dem, eller jeg tager dem fra jer.
Du tjener en forræder.
Jeg tjener vicekongen, munk, efter Khanens ordre.
Og min fader sendte os ud for at standse ham.
Ingen af jer har nogen bemyndigelse.
Læg våbnene fra jer. Jeg fører jer til prinsen og vicekongen.
Vi er rejst hertil med prinsen.
Han overgav sig, så vi kunne komme uset ind.
Han er deres fange.
Tror du, det er tilfældigt, at vi er her?
Han er min broder. Betyder det ingenting?
Kaidu eller Khanen.
Jeg ved ikke, hvem du tjener, horeunge.
Og munken? Betvivler du hans loyalitet mod vores Khan?
Du ved det godt, i dit hjerte.
Mit hjerte kender kun sin pligt over for kejserdømmet.
Tag deres våben.
Jeg sidder her med et brev, som kunne redde denne familie.
En skrivelse fra Ahmad.
Uden tvivl skrevet til dig.
Nu har du fanget min opmærksomhed.
Hvis fader læser dette for høvdingene, er det måske nok.
Nok til hvad?
Til at knuse Khanen.
Araberen har reddet os igen.
Det gør han...
...eller også gør han ikke.
Ønsker du at brænde vores redning?
Jeg ønsker, at alt løgn og bedrag hører op.
Det sker ikke.
Hvis Kublais rædselsregime får lov at fortsætte,
vil der komme flere løgne og mere bedrag,
til vi drukner i en smeltedigel
af snigløbende fremmede og al slags embedsmisbrug.
Intet godt kan komme af så megen smerte og lidelse.
Jeg fik ham til at gøre det.
Gøre hvad?
Din fader.
Jeg fik ham til at skære dig ud af din moder.
Din fader ville ikke fortælle dig, at han dræbte hende for at redde dig.
Vil du være noget godt for ham?
Eller var al den smerte og lidelse uden grund?
Huset Ögödeis fremtid, familiens fremtid...
...er din.
Brænd det...
...eller lad være.
Det er helt op til dig.
Regner du med, at hæren vil forsvare dig, når deres Khan vender tilbage?
Hvis han vender tilbage, er han ikke længere Khan.
Har dine spejdere ikke fortalt om vores sejr ved de to floder?
Jo, de har.
Hvordan vil du afstemme den virkelighed med din fantasi?
Hvordan afstemmer du det, at jeg kunne manøvrere uopdaget
gennem alle disse år?
Tror du virkelig ikke, at jeg har en plan, hvis Kublai skulle vinde?
Se, hvor jeg sidder, og hvor du står.
Ahmad...
...du kan stadig nå at standse det her.
Kom med mig. Sig til fader, at du blev manipuleret...
Jeg er ikke blevet manipuleret af nogen.
Nogensinde.
Men det kan blive sandheden. Det er forrædernes ord mod hans søns.
Jeg ønsker ikke, at det bliver sandheden.
Forstår du ikke det?
Eftertiden skal have at vide, utvetydigt...
...at en dreng, der blev fjernet fra sine forældre...
...fra sin tarvelige fødselsret, voksede op...
...og stille og roligt knuste historiens mest magtfulde mand.
Hvilket vil gøre mig til historiens mest magtfulde mand.
Og du skal ikke bilde dig noget ind.
Dette er ingen forhandling.
Der er ingen betingelser for min overgivelse.
Og du, min broder...
...kommer ikke herfra i live.
Nå, du har tilkaldt mig?
Før jeg lægger dem til at sove om aftenen,
fortæller jeg mine børn historier om vores forfædre.
Historier om krig...
...om forræderi...
...og om ære.
De historier fungerede som en lektie eller som en advarsel.
En plan for, hvordan man lever og leder.
Historien om Börte var deres foretrukne.
Den første hustru og første moder til khanerne.
Hvordan hun giftede sig med Termüjin,
manden, som en dag ville herske som Djengis Khan.
Hvordan hun blev bortført af tre merkiter en nat.
Hvordan hun så sin mand forlade hende og flygte ind i skoven.
Hvordan den mand ledte efter hende, kæmpede for hendes frihed
og myrdede folk for at få hende tilbage otte måneder senere.
Otte måneder.
Hun vendte tilbage til Termüjins hus gravid med deres første barn.
Er bagtanken med de historier at lulle mig i søvn?
Så begyndte folk at hviske.
En hvisken, som selv ikke den mægtige Djengis kunne standse.
En hvisken om, at barnet umuligt kunne være deres eget.
En hvisken, som ville ødelægge drengens mulighed for at overtage tronen.
Trods alle blodsudgydelserne...
...alt snigløberiet...
...alle studehandlerne...
En hvisken kan undergrave det hele.
Min datter fik denne skrivelse fra jeres vicekonge
vedrørende prinsesse Kokachin og jeres arvinger.
Skal jeg læse det for jer?
Jeg må hellere lade kejserinden forklare jer sagen.
I har, indtil hornet lyder, og afstemningen begynder.
Hvis folket ikke har modtaget jeres abdicering fra tronen,
går jeg ind i det telt og hvisker det, så alle kan høre det.
Hvilket forbandet vanvid har inficeret dit hoved?
I kan forsvare jeres trone...
...eller I kan forsvare jeres familie.
Det er jeres valg.
Kokachin.
Du er kommet for at sige farvel.
Hvorfor fortalte du mig det?
Det skulle have været dig.
Babyer med øjne, der har havets farve.
Prinsen...
...Jingim nærer stor kærlighed til dig.
Fortæl mig, at du elsker mig, Marco.
Fortæl mig, at du elsker Nergüi.
Kokachin...
Gå nu.
Jeg vandt.
Jeg gjorde det.
Det, du ønskede af mig.
Jeg tryglede og tuskede...
Jeg spillede efter reglerne.
Og nu må jeg gå derud og give det hele fra mig.
Give det til ham. Alt sammen på grund af dig!
Vi benægter det.
Fire hustruer. Intet har jeg fået ud af det, før lige præcis nu!
Sig mig, hvis søn er det, som skal overtage min trone?
Hvem?
Ikke nogen.
Det var ikke nogen.
Jeg har ødelagt vores familie.
Du gjorde det nødvendige.
Du gjorde det svære.
For vores famile.
Og vort rige.
Jeg fortjener jeres vrede.
-Jeg fortjener jeres slag. -Nej, Chabi.
Du gjorde det for mig.
Jeg tog fejl, min hustru...
...da jeg troede, jeg kunne klare mig uden dig.
Og nu...
...er det slut.
Hvem ved det ellers?
-Hvem ellers... -Ved det?
Kokachin...
...og Marco.
Hvem?
Jeg sendte ham til Venedig, hvor han hører til.
-Med en altødelæggende hemmelighed? -Det er ligegyldigt.
Hvem skal han sige det til? Hvem bekymrer sig om det i vesten?
Ingen andre?
Altså...
...nu Khutulun...
...og Kaidu.
Vin fra sølvtræet.
Jeg hader det træ.
Ja, det skiller sig ud.
Möngke har altid haft flair.
Sådan kan man også beskrive din broder.
Hvor er Khutulun?
Det her er mellem os to.
Javel...
Jeg har altid vidst eller håbet at vide,
hvis jeg skal være oprigtig...
...at der fandtes en pris, jeg ikke kunne betale
for at tilfredsstille mine resultater og min indflydelse.
Den pris er åbenbart min søn.
Han vil ikke blive købt og solgt her i dag.
Så...
...hvordan underretter jeg folk?
I går derud...
...og fortæller dem, at jeg vil blive den næste khanernes Khan.
Så de tror på det.
Gå. Kom ikke tilbage.
Skål på en fredelig overgang.
Jeg ønskede ikke at vinde på denne måde.
Nå, ikke?
Jeg var klar til at knuse dig lige fra starten.
Men jeg blev ledt bort fra den vej af folk omkring mig.
Råd, som jeg nu indser,
var forvrængede og feje...
...og arbejdede for den anden side.
Din side.
Du har vundet, Kaidu...
...på den gammeldags måde.
Med alle nødvendige midler.
Kokachin!
Jeg kommer ud til dig.
Jeg er ked af det.
Det gør ikke noget...
...moder.
Her er fanger til jer, vicekonge.
Flot klaret, general.
Du vil blive rigt belønnet for din hengivenhed for Khanen og hans sag.
Sukh, før fangerne ned i en celle.
Jeg kan gøre det anderledes fra nu af.
Jeg kan gøre det anderledes, kan jeg ikke?
I morgen er khanatet dit.
Du kan gøre, lige som du vil.
Skål med mig.
I var klar til at knuse mig...
...helt fra starten.
Gift fra goyoplanten.
Vi må af sted.
Vi må af sted lige nu.
Du skulle måske beholde den.
Jeg troede aldrig, jeg ville se dig igen.
Troede eller håbede?
Troede.
Jeg håbede, du kom tilbage.
Jeg har brug for dig.
Har du brug for mig?
Ved du, hvordan konkubiner oplæres?
Fortæl mig det.
Med spejle.
Spejle?
Man bliver sat ind i et rum med spejle.
I dagevis...
...ugevis.
Efter lidt tid holder tiden op med at give mening.
Hvorfor spejle?
For at træne følelser.
Munter.
Sky.
Sønderknust.
Ensom.
Men der var én følelse...
...vi lærte, at vi aldrig måtte vise.
Vrede.
For ingen mand vil have en kvinde, som truer ham.
For at overleve...
...lærte vi at undertrykke den...
...og se tiden an.
Jeg ville aldrig have elsket dig.
Men jeg ville have støttet dig.
Kæmpet for dig.
Måske være død i din tjeneste.
Det var en kortvarig mangel på dømmekraft.
At sælge min datter var hele tiden en del af din plan.
Havde jeg vidste, det ville ende sådan...
...havde jeg sprættet hende op for øjnene af dig i stedet.
Så er jeg glad for, at det ender sådan her.
Jeg kunne være stukket af sammen med min datter.
I ville aldrig have fundet mig.
Hvor er hun?
På vej mod syd. Med en beskytter.
Vend aldrig tilbage.
Jeg følger konkubinen ud til hendes datter og sørger for, at hun bliver der.
Når jeg har fået bekræftet min faders sejr,
mødes vi her.
I vores hjem.