PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Dnes se zde scházejí
všichni princové urozené krve a všichni náčelníci hord
a všichni potomci pána Čingischána.
Modlíme se k Modrému nebi a nechť je požehnáno rozhodnutí...
které bude dnes učiněno.
Žehnej posvátnému praporu pána Čingise,
který stojí před bílým praporem míru.
- Bílý prapor míru? - Dohlížej na nás...
Ty sis s mírem vytřel zadek.
Měl bys přinést černé prapory. Válečné prapory. Dokončit, co jsi začal.
Znevažujete ceremonii.
Ty jsi znevážil tuto ceremonii svým válečným tažením.
...chána chánů.
Tímto zahajuji kurultaj.
Škoda, že se Nayan nemohl zúčastnit.
Je mi moc líto tvého bratra.
To ty jsi unesl svého otce z našeho tábora.
Proč jste se skryli v horách?
Proč jsi ho nedovedl k chánovi?
Vedl bych ho na smrt.
Nejdůležitější den v chánově životě...
a jediný syn po jeho boku je bledý květ.
Kde jsou ti ostatní?
Lučištníci jsou na všech hradbách.
Nikdo se nedostane dovnitř ani ven.
- Dle rozkazu. - Skvělé, Sukhu.
Poklekni.
Ve světle tvé oddanosti v těchto nelehkých časech...
a z moci mi svěřené chánem chánů...
jako viceregent a kancléř
ti uděluji titul orloka.
Budeš velet chánovým generálům a jejich armádám.
Rozpusť své muže.
Vraťte se na místa.
Viceregente...
Byl vám dán rozkaz, generále.
Tohle je velmi neobvyklé.
Pozor na jazyk.
Kdo není Mongol, nemůže udělit ani dostat titul orloka.
To je tak neobvyklé.
Je to neslýchané.
Sukhu!
Schovej svůj meč.
Generále...
jak se jmenujete?
Kasar.
Generál Kasar je asi znepokojen
touto nezvyklou dobou, ve které žijeme.
Nejsem zneklidněn.
Jen pochybuji.
Sukh tasil meč zcela oprávněně.
Za normálních okolností byste za takový skepticismus přišel o hlavu.
Jak jste sám řekl...
tohle nejsou normální okolnosti, viceregente.
Takže asi chápete mé znepokojení.
Samozřejmě.
Čím mohu zmírnit vaše pochybnosti?
Ukažte nám chánovy rozkazy.
Vraťte se na své místo, braňte stanoviště a já tak neprodleně učiním.
Upokojí vás to, Kasare?
- Ustup. - Mám na viceregenta prosbu.
Ustup.
Otevřete brány. Ihned.
Držte se zpět!
Zpátky!
Pij.
- Co je to? - Voda.
Děkuji.
Je čest být u toho.
Když sečtou hlasy a žádný z nich nebude pro mě...
bude v tom nějaká čest?
Když získáš všechny hlasy, otče,
co potom?
Vrátí nám to snad Ora?
Mohu vám posloužit, pane?
Začleňování.
To mi předhazují.
Na to si nejvíce stěžují.
Jestli mi chceš posloužit, Latine...
ztrať se z očí.
Směje se synovi za jeho porážku do obličeje.
Jeho porážku?
Je to přece tvůj rod.
Je to tvá porážka, tvá vina.
Za tohle všechno můžeš ty.
Svou vinu přijímám a hrdě ji nosím.
Mluvila jsi někdy s Nebeským vlkem,
nebo ti to vždy všechno našeptával Ahmad?
Kdyby nebylo Araba, nikdy bych tvého otce nenutila,
aby Kublaje vyzval.
Nikdy jsi nehodlala bojovat čestně.
Už od začátku.
- Proč začínat boj, který nelze vyhrát? - Protože Orus je mrtvý...
a otec zničený.
Kvůli tobě.
Tvé tělo se za čas vzpamatuje.
Odpočine si a bude pak dávat mléko.
Už je pozdě.
Každá žena je jiná.
Už si nemusíme lhát, matko.
Mé tělo promlouvá.
Říká, že nejsem matka.
Říká to, aby to každý slyšel.
Kdejaká kojná může tvé děti nakrmit.
Ale ty je musíš vychovat.
Musíš tvarovat jejich mysl, aby vyrostly v chána a královnu
s houževnatými povahami.
Jděte, matko.
Za svým chánem.
Potřebuje vás teď víc než já.
Všechno bude k ničemu, pokud nevyhraje.
Potřebují tě.
Jsou tvoji, Kokachin. Jsou stejné krve.
Nikdy to nebude k ničemu.
Jsem tady.
Vidíte mě?
Byl jsem vyzván k účasti v kurultaji, a tak jsem tady.
S dobrými úmysly a v dobré víře jsem cestoval do dalekých krajů...
ale setkal jsem se pouze s rebelií a válkou.
„Čin spáchaný ve vzteku je činem odsouzeným k neúspěchu.“
To řekl náš předek Čingischán.
Jsme nomádi.
Není snad v našich orgánech odvaha?
A v krvi oheň?
Když jsou naši lidé a naše země...
a náš způsob života ohroženy...
nebojíme se podněcovat válku.
„Jestli mé tělo zemře, ať zemře.
Ale nenechte zemřít Mongolsko.“
Říkala jsem si, jestli máme znovu promluvit.
A Modré nebe nepokryl led...
- Říká Čingischán. - ...jak jste věštila.
„Nezvítězí ten, kdo se řídí pravidly.
Zvítězí ten, kdo pravidla vytváří...
kdo vnucuje pravidla svým nepřátelům.“
To řekl ten, který se narodil s pěstí nateklou krví,
s ohněm v očích a s žárem ve tváři!
On, narozený modrému vlkovi a červenému jelenovi.
Předkům nomádů.
Kaidu mluví o způsobu života.
Mluví o nomádech, jako bych zapomněl na svůj původ.
Nepřijel jsem sem snad na koni?
„Dobývat svět na koňském hřbetu je snadné.
Těžké je z něj sesednout a vládnout.“
To řekl Čingischán v roce berana.
Zdá se, že váš syn nepozná, když prohraje.
- ...není víc... - Je to v rodině.
- ...než přemožení člověka. - A váš muž je tlustý,
to máte zas v rodině vy.
Přemožení člověka se nevyrovná tomu, když přemůžete sami sebe.
Neřekl snad Čingis: „Najděte mi muže, který se zdržuje alkoholu,
a z něj udělám velitele svého vojska“?
Tak řekl Čingis.
Ale neřekl také Čingis:
„Mějte jednu mysl a jednu víru“?
Na vlastní oči jsem viděl...
že v chánově městě má každá víra svůj chrám.
V Číně tomu říkají „kapitulace“.
Ne, Kaidu. Tomu se říká „závist“.
Závist příbuzných.
Naší vlastní rodiny.
Byl to náš osud. Byli jsme vyvolení.
Byli jste odstrčeni, zapomenuti.
A vy jste obyčejní lidé. Nejste královské krve.
Ani tisíc ukradených voleb to nezmění.
...nenechme se uštknout černým hadem.
A navzdory tomu bude z mého syna chán a z jeho syna také.
Vždy si navzájem důvěřujme.
Má pokrevní linie má budoucnost, ale vaše...
- Stůjme při sobě. - ...dnes skončí.
Teď nemluvím jen za Mongoly,
ale i za občany Mongolské říše!
Když otevřete brány cizincům, tajemství budou prozrazena!
Bratře.
Měl jsem tě v té jeskyni nechat vykrvácet.
Nejspíš ano.
Ale nenechal jsi.
Kde jsou?
Která z loutek chána si pro mě přišla?
Marco?
Byamba?
Sto očí?
Někdo z nich?
Všichni?
Ať prohledají chudinské čtvrti.
Najdi jeho spojence a přiveď mi je.
Mám vás s ním nechat...
o samotě?
Nezabije mě.
Bude mě chtít přimět, abych se vzdal.
Rozptylte se! Najděte je!
Hledají nás.
Jdeme!
Jsi na řadě, mnichu.
Prohledejte vesnici!
Všímejte si tváří!
Ustupte.
Řekl jsem: „Ustupte.“
Nehněvej se na ně, že mě poslouchají.
Neměl bys tu být.
Ne pokud ti na ní záleží stejně, jako jí na tobě.
Je to pravda, co mi řekla?
Nelžete.
Proč?
Protože to vnímáš jako nějakou mladickou předzvěst?
Tohle je můj život.
Udělala jste příšernou věc.
Dovol mi přivítat tě ve společenství, do kterého patříme skoro všichni.
Zradil jsem kvůli chánovi svého otce.
Kublaj je nevšímavý, přinejlepším,
když má projevit uznání těm, kteří se pro něj obětovali.
Ale já si všímám.
Jeď domů.
Domů?
Zapomněla jste, má císařovno, že nemohu odejít.
- Můj chán by mě nepustil. - Nezměníš, kdo jsi.
Bude tě mít nablízku, než mu dojde, že tvůj původ mu jedině uškodí.
Nechceš tu být, až k tomu dojde.
Až tě ráno bude chán hledat,
zařídím, aby naše hlídky vyřídily, že míříš na východ.
Budu střežit tvé tajemství, když ty ochráníš mé.
Rozloučíte se s ní za mě?
Dokud máte otce naživu,
udělejte si co nejvíce přátel.
Navštivte co nejvíce zemí.
Vybavujete si tato slova?
Vybavujete si je?
Hry skončily.
Jídlo a pití je spořádáno.
Už nezbývají žádné modlitby.
Mám tu čest položit každému z vás jednu otázku
jménem těchto vznešených náčelníků.
Lorde Kaidu,
prohlašujete, že se nechcete spojit s cizími silami,
ale přesto jste do své armády přizval křesťany
a spolčil jste se s viceregentem, abyste sesadili chána z trůnu.
A ten samý viceregent nyní obsadil a uzavřel
hlavní město naší významné říše.
Je to tak.
Slyšel někdo, že bych se ptal?
Toto jsou fakta. Nesporná.
Nyní následuje otázka.
Kromě těchto proradností, schoval jste se také za prapor Kublajchána
a povraždil můj lid?
Vše jsem dělal proto...
abych ochránil chanát...
a ochránil nás před jeho umíněnou vizí.
Odpovězte na otázku.
O které víte, že je ve vašich srdcích nejasná.
Odpovězte.
Viceregent neobsadil naše hlavní město...
náš domov.
Prvorozenství, které zdědí naše děti, není tam, kde Kublaj tvrdí.
Je zde na této půdě...
pod Modrým nebem, kde všichni dnes společně stojíme!
Odpovězte...
na otázku.
Ano.
Lorde Kublaji...
i nadále budete chánem chánů.
Až vás zvolí, co s ním uděláte?
Vezmu Kaida...
jeho příbuzenstvo...
a všechny příznivce Ogodejova rodu...
a pohřbím je zde...
v jeho milované zemi.
Tak takhle se slepý mnich dostal dovnitř?
Každá legenda má svůj konec.
Odhoďte zbraně.
- Nechceme zranit tebe ani tvé muže. - Odhoďte je, nebo si je od vás vezmu.
Sloužíte zrádci.
Na chánův příkaz sloužím viceregentovi, mnichu.
Můj otec chce, abychom ho zastavili.
Ani jeden nemáte žádnou pravomoc.
Odhoďte zbraně, a já vás zavedu za princem a viceregentem.
S princem jsme přijeli.
Vzdal se, abychom nepozorovaně vnikli dovnitř.
Je vězeň.
Myslíte, že jsme tu náhodou?
Je to můj bratr. Chápete to?
Kaidu, nebo chán?
Nevím, komu sloužíš, bastarde.
A mnich?
On podle tebe taky neslouží chánovi?
Ve svém srdci to víš.
V mém srdci je pouze povinnost vůči říši.
Zbavte je zbraní.
Mám dopis, který by mohl tuhle rodinu zachránit.
Zpráva od Ahmada.
Bezpochyby je určena tobě.
No...
Tak teď sis získala mou pozornost.
Pokud to otec přečte náčelníkům, mohlo by to stačit.
Stačit k čemu?
Ke zničení chána.
Arab nás opět zachránil.
Zachránil...
nebo taky ne.
Chceš spálit naši spásu?
Chci, aby už skončily lži a podvody.
To se nestane.
Jestli dovolíme Kublajovi pokračovat v jeho teroru,
přijdou další lži a další podvody, dokud se neutopíme ve směsi
lstivých cizinců a všelijakých zločinů.
Z takové bolesti a utrpení nemůže vzejít žádné dobro.
Donutila jsem ho k tomu, víš to?
Co?
Tvého otce.
Donutila jsem ho, aby tě z ní vyřízl, z tvé matky.
A tvůj otec nechtěl, abys to věděla, že ji pro tvou záchranu musel zabít.
Vzešlo z toho něco dobrého?
Nebo ta bolest a utrpení byly k ničemu?
Budoucnost Ogodejova rodu, této rodiny...
je na tobě.
Spal to...
nebo ne.
To je zcela na tobě.
Čekáš, že tě vojsko bude chránit, až se sem jejich chán vrátí?
Pokud se vrátí, stejně už nebude chánem.
Tvé hlídky ti neřekly o našem vítězství u Dvou řek?
Řekly.
Jak přijímáš odlišnost představ od reality?
Jak ty přijímáš, že jsem potají osnoval intriky...
po celé ty roky?
Opravdu věříš, že nemám plán pro případ, že Kublaj zvítězí?
Koukni, kde sedím a kde ty stojíš.
Ahmade...
je načase, abys s tím přestal.
Pojď se mnou.
- Řekni otci, že tě zmanipulovali... - Nikdo mě nezmanipuloval... Nikdy.
Ale mohla by to být pravda.
- Slovo zrádců proti slovu jeho syna. - Nechci, aby tohle byla pravda.
Ty to nechápeš?
Chci, aby bylo zaznamenáno...
jednoznačně...
že chlapec...
připravený o rodiče...
a o jeho bídná práva, rozkvetl...
a potají ničil nejmocnějšího muže historie.
Což ze mě dělá nejmocnějšího muže historie.
A nenech se zmást.
Tohle... To není vyjednávání.
Nejsou zde žádné podmínky mé kapitulace.
A ty, můj bratře...
odsud neodejdeš živý.
Chtěl jsi mě vidět.
Než je uložím ke spánku,
vyprávím svým dětem příběhy našich předků.
Příběhy o válce...
o zradě...
o cti.
Tyhle příběhy byly cennými lekcemi, varováními
a návodem, jak žít a jak vládnout.
Nejoblíbenější byl příběh o Borte.
První ženě a první matce chánů.
Jak si vzala Temudžina, muže, jež se měl stát Čingischánem.
Jak ji uprostřed noci unesli tři Merkité.
Jak si myslela, že ji muž opustil, když utekl do lesa.
Jak ji ten muž našel, bojoval, aby ji vysvobodil,
všechny povraždil, a osm měsíců poté ji získal zpět.
Osm měsíců.
Ona se vrátila do Temudžinova sídla a čekala jejich první dítě.
Chceš mě těmi příběhy uspat?
Začaly se šířit zvěsti.
Zvěsti, které nemohl umlčet ani mocný Čingis.
Zvěsti o tom, že dítě nemohlo být jeho.
Zvěsti, které by zmařily chlapcovy šance
nastoupit právoplatně na trůn.
Všechno to krveprolití...
podrazy...
domluvy...
Zvěsti to mohou všechno zvrátit.
Má dcera dostala od viceregenta tuhle zprávu
o princezně Kokachin a následnících Tolujova rodu.
Mám vám ji přečíst?
Ať vám to raději vysvětlí císařovna.
Hlasování začne po zaznění rohu.
Pokud neoznámíte obyvatelům Mongolska, že opouštíte trůn,
nakráčím do pavilonu... a tu zvěst...
veřejně rozhlásím.
Tak ty už ses úplně pomátnul?
Ochráníte tak svůj trůn...
nebo svou rodinu.
Je to na vás.
Kokachin.
Přišel ses rozloučit.
Proč jsi mi to řekla?
- Měl jsi to být ty. - Ne.
Děti s očima barvy moře.
Princ...
Jingim tě má upřímně rád.
Řekni, že mě miluješ, Marco.
Řekni, že miluješ Nergui.
Kokachin...
Běž už.
Vyhrál jsem.
Dokázal jsem to.
Přesně, jak jste chtěla.
Prosil, smlouval...
Hrál jsem fér.
A teď tam musím jít a všeho se vzdát.
Dát to jemu. A jenom kvůli vám!
Popřeme to.
Čtyři ženy, a až na poslední chvíli se to povede!
Povězte... čí syn by vlastně zdědil můj trůn?
Čí?
Ničí.
Nikdo to nebyl.
Zničila jsem naši rodinu.
Udělala jste, co bylo nutné.
- Ne. - Ano.
Obětovala jste se.
Pro naši rodinu.
A pro naše království.
- Máte právo se hněvat. - Ne.
- Zasloužím si to. - Ne, Chabi.
Bylo to kvůli mně.
Mýlil jsem se, má ženo...
já myslel, že bez vás mohu žít.
A teď...
je po všem.
Kdo ještě to ví?
- Kdo ještě... - Ví?
Kokachin...
Marco.
Poslala jsem ho do Benátek, kam patří.
S tajemstvím, které by nás mohlo zničit?
Na tom nezáleží.
Komu by to řekl?
Koho na západě by to zajímalo?
A nikdo jiný.
Teď i Khutulun...
Kaidu.
Víno ze Stříbrného stromu.
Tu věc nesnáším.
Je moc výrazná, že?
Mongka měl vždycky...
talent.
I tak se dá váš bratr popsat.
Kde je Khutulun?
Tohle je mezi vámi a mnou.
No, dobře.
Vždycky jsem věděl nebo aspoň tušil, pokud mám mluvit otevřeně...
že existuje cena, kterou nebudu schopen zaplatit...
abych uspokojil své cíle a vliv.
Ta cena, zdá se, je můj syn.
Já ho tu dnes nezaprodám.
Takže...
jak to mám sdělit veřejnosti?
Jděte tam...
a řekněte...
že já budu příštím chánem chánů.
A přimějte je tomu uvěřit.
Odejděte.
Nevracejte se.
Na nenásilný převrat.
Takhle jsem vyhrát nechtěl.
Opravdu?
Já byl připraven tě zničit od samého začátku.
Ale ostatní mě z této cesty svedli.
Teď vím, že ta rada...
byla nesprávná a zbabělá
a vyhovovala druhé straně.
Tvé straně.
Vyhrál jsi, Kaidu...
postaru.
Ať to stálo, co to stálo.
Kokachin!
Jdu za tebou.
Kokachin...
Je mi to... líto.
To je v pořádku...
Matko.
Vedu vám vězně, viceregente.
Výborně, generále.
Budete štědře odměněn
za svou oddanost chánovi a jeho cílům.
Sukhu, odveď vězně do cely.
Odteď to můžu dělat jinak.
Můžu to dělat jinak, že ano?
Od zítřka je chanát tvůj.
Můžeš dělat, co se ti zachce.
Napij se se mnou.
Byl jste připraven mě zničit...
od samého začátku.
Jed z kustovnice.
Musíme jít.
Musíme hned jít.
Možná by sis ho měl nechat.
Já myslel, že už tě neuvidím.
Myslel, nebo doufal?
Myslel.
Doufal jsem, že se vrátíš.
Potřebuji tě.
Potřebuješ mě?
Víš, jak cvičí konkubíny?
Pověz.
Pomocí zrcadel.
Zrcadel?
Dají tě do místnosti se zrcadly.
Jsi tam dny...
týdny.
Pak už čas ani nevnímáš.
Proč zrcadla?
Kvůli nácviku emocí.
Radost.
Nesmělost.
Zdrcenost.
Osamělost.
Existovala však jedna...
emoce...
kterou jsme nesměly projevovat.
Hněv.
Protože žádný muž...
nechce ženu, která ho ohrožuje.
Kvůli přežití...
se učíme hněv potlačovat
a čekat na správný moment.
Nikdy bych tě nemilovala.
Ale podporovala bych tě.
Bojovala za tebe.
Možná bych i umřela ve tvých službách.
Špatně jsem se rozhodl.
Prodat mou dceru bylo vždy součástí tvého plánu.
Vědět, že to skončí takhle...
raději bych ji před tebou vykuchal.
Tak to jsem ráda, že to skončí takhle.
Mohla jsem být s dcerou stále na útěku.
Nikdy byste mě nenašli.
Kde je?
Míří na jih.
Má ochranu.
Nikdy se nevracej.
Doprovodím konkubínu k její dceři a ujistím se, že s ní zůstane.
Jakmile potvrdím otcovo vítězství, setkáme se tady.
Doma.
Překlad titulků: Jan Mazanec