Upravo je 20. prosinac najgori dan u godini
u zračnoj luci John F. Kennedy
jer kroz nju prođe preko 193 000 putnika, prijava na let kasni u prosjeku 23 minute,
a prolazak kroz osiguranje čeka se i do 117 minuta.
Ali od svih nezadovoljnih putnika toga dana...
Oprostite.
...bitna je priča samo jednoga
jer danas upravo taj putnik kasni.
Oprostite.
Žao mi je!
Let za London pobjegao joj je za četiri minute.
Čekajte, molim vas! Evo me.
Žao mi je, gospođice. Zakasnili ste.
Na letu TA-5120 nalazi se 367 duša,
412 komada prtljage, 344 manje torbe,
četiri terapijska ljubimca i 62 putna jastuka.
Svi će zajedno putovati šest sati i 47 minuta,
bez Hadley.
Zakasniti četiri minute za neke je puka nesreća.
Ili vjerujete da se sve događa s razlogom.
Ali za Hadley kašnjenje neće biti nesretno.
Zato što će se uskoro jedna djevojka i momak sresti,
a to će promijeniti baš sve.
SAN IVANJSKE NOĆI
Ali da budem jasna,
ovo nije priča o ljubavi.
Ovo je priča o sudbini.
Ili statistici.
Ovisi koga pitate.
LJUBAV NA PRVI POGLED
Djevojka je Hadley Ella Sullivan.
Dvadeset godina. Visoka 165 cm.
Kasni 21 posto vremena,
što je i prosječno stanje baterije njezinog mobitela.
Plaši se triju stvari. Majoneze,
skučenih prostora i zubara.
No nije očekivala da će se plašiti još nečega.
Samo semestar.
Tata, predavat ćeš poeziju u Shakespeareovoj zemlji. Nisi uzbuđen?
O, uzbuđen sam.
- Super, sanjala sam da studiram vani. - Zapravo...
Dušo, ti i ja ostajemo ovdje.
Zašto?
Nije to bila spremna priznati, ali na popisu strahova
razvod je iznenada daleko nadmašio majonezu.
Mogu vam ponuditi sljedeći let.
Ostala su dva sjedala u poslovnom razredu.
Kad polijeće?
Za sat i pol, slijeće u London u 9.55.
- Tatino vjenčanje je u podne. -Želite razmisliti?
Dajte mi trenutak.
Samo ću... Oprostite, samo trenutak.
Samo...
Bok, dušo. Što je bilo?
- Zakasnila sam na let. - Molim?
Da. Mogu na sljedeći, ali je poslovni razred i slijeće u deset.
Sutra?
- Ne, večeras. Putovat ću na kometu. - Hadley.
Oprosti.
Dobro, kupi kartu pa ću ti vratiti novac.
- Ne, mogu je sama platiti. - Ne budali, preskupo je za tebe.
Dobro. Hvala.
Stvarno moram ići.
Dobro. Pošalji poruku čim sletiš, može?
Dobro.
- Bok. - Bok.
Dobro, jednu kartu za London, poslovni razred.
Hvala.
Ispričavam se.
Ne radi.
Zato je slobodan.
Naravno.
Što?
Nema veze, ništa. Hvala.
Obavijest o ukrcavanju na let AI-3670...
Posudi moj ako želiš.
Kao što pretpostavljate, ovo je momak. Oliver Martin Jones.
Dvadeset i dvije godine, visok 180 cm.
Na vrijeme je u 94 posto slučajeva,
što je i prosječno stanje baterije njegovog mobitela.
I on se oduvijek plaši triju stvari.
Bakterija, mraka
i iznenađenja.
Ovo je svitak...
Svitak?
...na kojem je zapisano
svako ime koje se smatra dostojnim
u čitav...
Još se nije proširio.
Uz liječenje, izgledi su joj dobri.
No nekad je to teško predvidjeti.
Tad je Oliver odlučio da nikad više ne želi doživjeti takvo iznenađenje.
Sve se mjeri velikom količinom podataka,
naše društvene veze, kupovne navike, čak i naši koraci.
To znači da će jednoga dana
sve u životu biti predvidljivo.
Nešto će nas uvijek iznenaditi.
Uz dovoljno podataka, neće.
Kad se bojite iznenađenja, ništa ne prepuštate slučaju.
Evo, posudi moj.
To jest, dok ne upoznate Amerikanku s praznom baterijom.
Oprosti, ne dijelim elektroniku prije trećeg spoja.
Dobro. Da, to je zapravo intiman čin.
Gotov sam, ako želiš na moj.
Hvala. Ja... Baterija mi se stalno prazni.
Baterije mobitela trebaju servis nakon određenog broja punjenja.
Ti si neki tehnološki frik ili...
Matematičar.
Studiram statistiku na Yaleu.
Suptilno razmetanje.
Britanac, ne mogu si pomoći.
Usput, Oliver.
Kao Oliver Twist.
A kažu da su Amerikanci nenačitani.
Definitivno jesmo, ja samo volim Dickensa.
- Ja sam Hadley. - Drago mi je.
Također.
Što studiraš, ljubiteljice Dickensa? Englesku književnost?
Ja...
Ne znam ni sama.
Nisam se probudila i shvatila da želim biti porezni savjetnik.
Dogodi li se to ikome?
Poreznim savjetnicima. Valjda.
Kamo ideš?
U London. Ti?
Isto. Da, zapravo...
Trebala sam već biti u zraku, no zakasnila sam četiri minute.
Nazvao bih to sudbinom, no vjerojatnije je bilo tvoj izbor.
Idem nešto pojesti.
Želiš li sa mnom?
Ili je i to tek za treći spoj?
Ne, rado ću nešto pojesti.
Hadleyjino kašnjenje i prazna baterija obično je dovedu u probleme,
no danas su je doveli do Olivera.
Ideš kući za blagdane? Pretpostavljam da ti je London dom.
Radije bih ostao i nastavio svoje istraživanje.
Što istražuješ?
Propuštanje letova kod Amerikanaca.
Urnebesno. Jako smiješno.
Ovo je odvratno.
Imam dezinfekcijske maramice.
Za tvoj prljavi mobitel na samrti.
Hvala.
Oduvijek mrzim zračne luke.
Stvarno?
Ja ih volim.
Zašto?
Sviđa mi se što nisi ni ovdje ni ondje. Samo...
na ničijoj zemlji.
Ne, zvuči divno.
Kao čistilište.
- Ne voliš ugljikohidrate? - Ne, samo mrzim majonezu.
- Stvarno? - Da.
- Odvratan prilog... - I ja je mrzim, zamisli.
Ona je broj dva na ljestvici tri moja najveća straha.
- Koji su ostali? - Zubari i skučeni prostori.
- Puno si razmišljala o tome. - Ne.
Da te sad pitam čega se bojiš, jednostavno bi znao.
- Kako znaš da nisam neustrašiv? - Zato što jedeš sendvič nožem i vilicom.
- Oprosti, moram se javiti. - Samo daj.
- Slijećeš sutra u 11? - Ne, u deset.
- Poslao sam ti e-mail. - Jesi?
Teretanin wi-fi malo je nestabilan.
Imaš jedan zadatak, pokupiti me u deset.
Bez brige, hoću.
Usput, imam iznenađenje za tebe, stoga se pripremi.
Što? Ne volim iznenađenja.
Ugodno je. Najavio sam ga, stoga ne smiješ popizditi kao inače.
Kakva je to logika?
Ne želim iznenađenje. Misliš da su dobra, ali nikad nisu.
Oprosti, wi-fi se gubi. Ne čujem te.
Luth. Luthere!
- Ispričavam se. - U redu je.
Ako ti je klaustrofobija jedan od najvećih strahova,
zašto se spremaš na sedmosatni let?
Vrlo dobro pitanje.
Zbog vjenčanja. Kao i ti?
Aha.
Zapravo, to mi je ležerna odjeća. Volim se opustiti u ispeglanom odijelu.
Da, shvaćam.
Nabori izazivaju stres.
Je li prozvao naš let?
Već?
Ne smijem propustiti još jedan. Stoga...
- Ruksak. - Ja ću.
Hvala.
Vrlo si ljubazan.
Čekajte!
Super. Tu smo, stigli smo. Dobro.
Hvala.
Stvarno si brza.
Ja sam ovdje.
Jako lijepo.
Ja sam iza, pa...
Da vam pomognem pronaći sjedalo?
- Ovdje sam. Ne treba, hvala. - Dobro.
- Oprostite. - Naravno.
Hvala.
- Daj da ti to dignem. - Hvala.
Ispričavam se.
Moram u teretanu.
Oprostite, samo sekundu. Bilo mi je drago, Hadley.
Da.
- Sretno. - I tebi.
Sretno?
Kakav debil!
- 'Večer. - Bok, stari.
Oprostite.
Izvolite?
Pojas mi je potrgan.
Smijem li?
Ne.
Sjednite.
Imate pravo. Jao.
Što?
Ne možete letjeti bez pojasa.
- Moram. - Takav je sigurnosni protokol.
Imate li mjesta drugdje? Letjet ću s prtljagom ako treba.
- Pričekajte, pokušat ću vas premjestiti. - Hvala.
Bok, mama. Zakasnila sam na let, ali uhvatila sam sljedeći, bez brige.
Nazvat ću te kad sletim, može? Volim te. Bok!
- Stvarno vam hvala. - Nema na čemu.
Ne bismo smjeli premještati ljude u poslovni razred,
no danas vam je sretan dan.
Hadley.
Olivere.
-Što ti... - Pojas mi je neispravan.
- Morali su me premjestiti. - Oprostite, vi se poznajete?
- Da... - Može se reći...
Onda vam je stvarno sretan dan.
Ovo je neočekivano.
Očekivala bih da će g. Prediktivna Analitika to predvidjeti.
Dobro. Odlična fora.
Bravo.
Dobiješ pidžamu?
I meni je prvi put u poslovnom.
Hoćeš li...
- Hvala. - Da te obrišem.
Krivo je zazvučalo.
Čak 29 % zrakoplova nije temeljito očišćeno.
To sam izmislio.
U narednih šest sati i 47 minuta,
Hadley Sullivan i Oliver Jones će se zaljubiti.
No 18 minuta nakon slijetanja,
razdvojit će se u gužvi i nikad se više neće vidjeti.
Osim ako ne razmijene imena, brojeve, e-mailove,
Instagram, LinkedIn, Twitter ili Facebook.
Zapravo, mnoštvo je opcija.
Sjajno.
SIGURNOSNE UPUTE
U slučaju prisilnog slijetanja u vodu, prsluk za spašavanje je ispod sjedala.
Napuhuje se automatski.
Ima zviždaljku za privlačenje pozornosti
i svjetlo za vidljivost u mraku.
-Što je? - Nikad nisam vidio da netko to čita.
Onda imaš sreće što sjediš pored mene.
Misliš, općenito?
I u slučaju opasnosti.
Da, jer ako padnemo u ocean,
ti, koja si metar i šumska jagoda, podići ćeš me i odnijeti na sigurno?
Šanse da se ovaj zrakoplov sruši su jedan naprema pet i pol milijuna.
- Prije ćeš poginuti vozeći... - Možemo li prestati o smrti?
- Oprosti. - Nema veze.
Pripremite se za polijetanje.
Jesi li dobro?
Koja ti je najdraža boja?
Hrana?
Životinja?
Ozbiljno?
Hajde.
Žuta, meksička hrana, pas. Ti?
Plava, curry i ptice.
Ptice.
- Fuj. - Molim? One su simbol slobode.
Seru posvuda.
Kao i psi.
Psi nisu jezivi.
Dobro. Koji ti je najdraži broj?
Dva. Tebi?
i.
To je imaginarna jedinica, kvadratni korijen od minus jedan.
- Znam. - Baš si štreber.
Možda. Ali mislim da je upalilo.
Što to? Tvoj šarm?
Ne, odvlačenje pozornosti.
Ali drago mi je da sam ti šarmantan.
Kapetan je ugasio upozorenje za pojas,
stoga se sad možete kretati po kabini.
Za nekoliko trenutaka kabinsko osoblje...
Hvala ti na tome.
Ma ništa.
Pomoći ću vam.
- Hvala, mladiću. - Nema na čemu.
- Našla si dobroga. - Hvala.
Kako ste se upoznali?
- Zapravo, mi... - U zračnoj luci, vjerovali ili ne.
Stvarno?
Da, vidite, mobitel joj je bio prazan,
pa sam joj džentlmenski ponudio punjač.
Zapričali smo se, i kako to obično ide...
I otad puni moje baterije.
Bravo za vas.
- Uglavnom, ugodan let. - I vama.
Pričaj mi o vjenčanju.
Aha...
Da...
Tati je to drugi brak, sa ženom koju još nisam upoznala.
Dakle...
- Ideš na tatino vjenčanje... - Da.
A nisi upoznala zaručnicu.
- Ne. - Kako to?
Pa...
Sve je počelo kad je dobio posao na Oxfordu kao profesor poezije.
Iako je trebalo biti samo na jedan semestar,
zatim traži razvod od moje mame,
zaljubljuje se u ženu imena Charlotte
i zaprosi je.
Onda natjera mene, koju nije vidio preko godine dana,
da preletim ocean u limenci
kako bih stajala uz njega u haljini boje modrice.
Užas.
Da.
Ako te to tješi, 50 posto brakova završi razvodom.
Ali 50 posto ne završi.
Da, no vjerojatnost da se to dogodi bila je izuzetno visoka.
Sad bi mi trebalo biti lakše?
- Zar nije? - Nije.
Jednostavno je pljuga.
Najgore je
što će sutra pred svima izgovoriti iste zavjete koje je nedavno prekršio.
Shvaćam da se ljudi zaljubljuju, ali zašto to toliko dokazuju svima?
Zašto moraš imati velebnu zabavu i svima to nabijati na nos?
Mislim da prava ljubav to ne traži.
Prava ljubav je naći osobu
koja će te držati za ruku u teškim trenucima.
I to je to?
Nema vjenčanja, braka, samo...
netko tko će te držati za ruku?
Da, otprilike.
Meni se sviđa što su vjenčanja neka vrsta obećanja.
Ne drže se svi svojih obećanja.
Uglavnom,
to je moje vjenčanje. A tvoje?
Molim te, reci da je neka drama, da se tvoja pomajka udaje za tvoga strica.
Što ćete?
Ukusnu piletinu s povrćem ili...
jako suhu ribu?
Piletinu, molim.
Ja ću ribu...
Piletinu.
Odličan izbor, gospođo.
Naša druga večera.
Sve ide tako brzo.
ZAUZETO
NAŠ ZAJEDNIČKI PRIJATELJ
Dobro?
Da. Oprosti...
Bože!
- Mislim... - Znam, seksi.
- Kao salivena. - Slažem se. Zgodno mi stoji.
Nisi lagala za Dickensa.
Ovaj zapravo još nisam pročitala.
-Čini se da netko jest. - Da.
Tatina je, dao mi ju je nakon razvoda.
Uvijek mi je davao knjige koje su mu se svidjele, a onda bi se i meni svidjele.
Jedan od njegovih najboljih. Pročitao sam ga desetak puta.
Sad ti rjeđe mogu preporučiti knjigu.
Ali neke su previše važne da se izgube u svemu ovome.
Hvala.
Idemo na snijeg?
Da.
Samo moram piškiti.
„Je li bolje imati nešto dobro pa izgubiti ili ga nikad ne imati?”
Zato je vraćam.
A da je nisi pročitala.
A da je nisam pročitala.
Da...
Želiš li mi se pridružiti u kinu?
Za našu prvu večeru uz sladunjavu romantičnu komediju.
Može romantična komedija.
Ako ima sretni završetak.
Znaš što mislim.
- Dobro. Sve pet. - Sretni završetak kao...
U filmu s likovima...
Volim sretne završetke.
KRAJ
- Daj da idemo s tobom do izlaza. - Mama, imam 21 godinu. Ne!
Dobro. Trudi se, ali ne zaboravi se zabavljati.
Hoću.
- I pazi da se dobro hraniš. - I ti.
Jako se ponosim tobom.
Dobro. Idi.
Hajde.
Živi svoj život.
Kreni u veliku pustolovinu.
- Sretan put! - Bokić!
Bok!
Pišeš govor?
Da.
Najbolji frend?
Tako mi kažu.
Jesi li odspavala?
Malo.
Razmišljao sam, ne bi je trebala vratiti.
Knjigu.
Zašto ne?
Dugoročno gledano, tvoj tata i ti bili ste bliski,
što znači da ćeš mu vjerojatno s vremenom oprostiti.
Onda možeš i sad.
Ti i tvoja matematika.
Da, i moga brata izluđuje.
Imaš braću?
Da, jednoga.
Dvije je godine mlađi. Luther.
Živi li u Londonu?
Da, s mamom i tatom.
To jest, dok prije nekoliko mjeseci nije kupio kričavo zelenoga Sprintera.
To je fora kombi.
To i on kaže.
Jeste li bliski? Dugoročno gledano?
- Imaš puno pitanja, je li? - Jeste li?
Mama nam se razboljela kad smo bili djeca. Stoga, jesmo. No vrlo smo različiti.
Ali nema veze, već sam navikao.
Je li vam mama sad dobro?
Bila je u remisiji 14 godina, ali vratio se.
Žao mi je.
Ma, ne...
Pomalo si opasna, znaš?
Ja?
Da.
Preiskren sam s tobom.
Uglavnom, trebao bih skoknuti do zahoda i onda se malo naspavati.
Da, također.
Dame i gospodo, ovdje vaš kapetan.
Spuštamo se prema Heathrowu
i slijećemo za otprilike 15 minuta.
U ime svih u pilotskoj kabini, hvala što ste putovali s nama
i želimo vam ugodan boravak u Londonu.
'Jutro.
- Htio sam... - Osjećam...
- Reci... - Ne...
Ne, reci ti.
Htio sam pitati...
To tvoje vjenčanje. Gdje je?
Shoreditch, mislim.
Shoreditch, da. To je super. Jako hipsterski.
A ti? Kamo ideš na svoje?
Moram u 13 sati biti u kapelici gdje su moji roditelji imali amaterske predstave.
Ti barem imaš do 13 sati, moje počinje u podne, stoga...
Podne?
Obeshrabrujuća reakcija.
Trebala bi stići.
Ako požuriš.
I brzo prođeš kroz carinu.
Čovječe.
Kumulusi. Najbolji oblaci.
Jedino što izgleda točno onako kako smo crtali kao djeca.
Tvoja obitelj ne izgleda kao čovjek iz „Vješala”? Moja da.
To želim vidjeti.
Žao mi je, nema upoznavanja obitelji do petoga spoja.
A spavala si sa mnom na prvom.
Kršim svoja pravila zbog tebe.
I ja.
Britanske putovnice lijevo.
- Svi ostali desno. - Spremna?
Britanske putovnice lijevo. Svi ostali desno.
Gospodine, gospođo, nastavite se kretati.
- Daj mi mobitel. - Dobro.
- Ne možete zadržavati red. - Samo dvije sekunde.
- Ovo je moj broj. - Britanci lijevo, svi ostali desno.
- Pošalji mi poruku. - Gospodine!
- Može. - Da, idem.
- Vidimo se na drugoj strani. - Molim?
- Vidimo se na drugoj strani. - Dobro.
Ne vode redovi u različite države.
Sranje.
Sljedeći.
Sljedeći!
Sljedeći.
Sljedeći!
- 'Jutro, gospođo. - 'Jutro.
Bok, oprostite.
- Evo. -Što vas dovodi u London?
Vjenčanje.
Koliko dugo ostajete?
Samo za vikend.
Jeste li dobili ime ili broj?
Što?
Osobe kod koje ćete odsjesti.
Aha!
Andrew Sullivan, moj tata.
Odsjest ćemo u hotelu Spits... Spitalfield za vrijeme vjenčanja.
Tata se ženi.
Uživajte.
GRANIČNA KONTROLA
Bok!
Mogu li...
Samo trenutak.
Mislim da idem u Shoreditch.
Crkva sv. Luke. Da, u Shoreditchu.
Jedan savjet.
Ako je šansa za pronalazak ljubavi u zračnoj luci dva posto,
a momak vam kaže svoj broj,
pazite da vam je mobitel napunjen.
Ne.
I saznajte njegovo prezime.
TATA
Bok! U taksiju sam.
Dobro, koliko odavde?
Udaljeni smo pola sata.
Dobro, Charlottine prijateljice će čekati.
Što će čekati?
Tebe.
Jedva te čekam vidjeti.
Hadley je stigla sedam minuta prije početka očeva vjenčanja.
Taman da četiri djeveruše obave svoje.
- Kasni. - Ne brini se.
Tko to radi?
Je li to ona?
Jesi li ti Hadley?
- Bok! - Hvala Bogu.
Bok, ja sam Bertie.
Ovo su Violet, Jasmine i Shanti.
Bok, cure. Oprostite što kasnim...
Dobro, američki kolačiću, vrijeme curi.
Izravnat ću ti ovo.
Kosa ti je sjajna.
- A tvoja koža... - Nemoj je pojesti.
Mogla bih je lizati. Neću!
Ananas.
Rijetko kojoj to dobro stoji.
Hvala.
Tekila?
Prvo pravilo britanskog vjenčanja.
- Razvali se. - Da!
Unatoč zavrzlamama,
drugo vjenčanje A. Sullivana kasnilo je samo deset minuta.
Trajalo je 52 minute i 18 sekundi.
Bilo je 760 cvjetova,
pet djeveruša
i 48 šešira.
Sto posto ljudi slaže se da je Charlotte bila presretna
i da je Andrew Sullivan bio itekako zaljubljen.
Svećenik je govorio predugo,
ispričano je sedam šala i četiri srcedrapajuće priče,
a riječ „ljubav” izgovorena je 12 puta.
Ganuto do suza bilo je 31 posto uzvanika.
Izmijenjena su dva prstena.
A jedna djeveruša nije mogla prestati razmišljati o momku iz aviona.
...do kraja vaših života?
Da.
Ispričavam se. Hoću reći, uzimam.
Onda vas proglašavam mužem i ženom.
Prosječno se između obreda i svadbe čeka 75 minuta.
Međutim, ovo vjenčanje ima pauzu od 240 minuta,
što je značilo da je u naredna četiri sata
Hadley morala smisliti što će reći svojem tati.
Hadley?
- Bok. - Bok.
Tako je lijepo vidjeti te.
Vidi nje. Drukčija si.
- Odraslija. - Da.
Neobična pojava.
Uglavnom, čestitam.
- Na velikom danu. - Hvala.
To nam puno znači i drago nam je što si ovdje.
Pa... Dala sam sve od sebe da propustim ovo.
Da.
To je bila šala.
Da. Smiješno.
Čuj, htio sam te pitati nešto,
ali nisam htio preko poruke ili telefona.
- Mobitela. - Da.
Charlotte i ja bismo voljeli
da imamo tradicionalni ples oca i kćeri.
Rekao sam da će ti to biti bedasto...
Može.
Stvarno? Može?
Da, može.
- Je li to sve ili... - Da.
- Da. To je super. Dobro. - Super.
Hadley.
Drago mi je napokon te upoznati.
Tvoj je tata šizio kad je mislio da nećeš stići.
- Htio je sve otkazati. - Stvarno?
Da, šališ se? Neću se oženiti bez tebe.
Ti si moja kći.
Fotograf ti poručuje da moraš biti spremna za pet minuta.
Nek' odleprša, družim se s počasnom gošćom.
Da se nisi usudio.
Dobro, fotografiranje. Samo se jednom udaješ.
Pa, ne statistički.
- Char, neki se gosti žele pozdraviti. - Dobro.
Tom i Karen su stigli. Prekrasni ste.
Vratit ćemo se na svadbu,
samo ćemo svratiti na komemoraciju u Peckham House.
Bože, moja sućut.
- Za koga? - Tomovu kazališnu prijateljicu.
Jako tužna priča.
Udana, dva sina. Preboljela je rak prije 12 godina, da bi se iznenada vratio.
Jedan od sinova morao se vratiti sa studija u SAD-u.
Bože. Zamislite da morate sami prijeći toliki put zbog komemoracije za majku.
Idem na vjenčanje.
Kao i ti, zar ne?
Zapravo, to mi je ležerna odjeća. Volim se opustiti u ispeglanom odijelu.
Vjerojatnost da obitelji Olivera i Hadley imaju zajedničke prijatelje iznosi 0,2 %.
Hadley, dušo, sad ćemo se fotografirati.
Gradski autobus iz Shoreditcha prema Peckhamu krenut će za 13 minuta,
što znači da Hadley Sullivan
ima samo dvije minute da odluči ide li na taj bus.
Ako ne ode, vjerojatnost da će opet vidjeti Olivera manja je od šest posto.
Da.
Vidite, sudbina može biti sudbina
samo ako mi odlučimo da to želimo.
- Hadley, što radiš? - Oprosti, ja...
- Moram ići. - Molim?
Da, moram ići nešto učiniti,
ali vratit ću se.
Sad? U Londonu?
Da. Koliko je do svadbe, zdravica i...
-Četiri sata. - Super! Vidimo se tad.
Obećavam.
Što... Kamo ideš?
Dobro je, bit ću dobro.
Hadley nije bila potpuno uvjerena,
ali nešto joj je govorilo da mora biti ondje.
- Idete li u Peckham? - Ako platite još danas.
Kako?
Prislonite svoj Oyster.
Da prislonim...
- Platite karticom. - Da, jasno. Ima smisla.
- Nastavite. - Kul. Oprostite.
Današnja mladež.
Čekajte.
Niste valjda mislili da je to cijela priča?
Ollie!
Yo! Buraz, ovo je stvar za tvoj povratak!
Ispričavam se.
- Luthere. - DJ Jonesy. Na Instagramu sam.
- Iznenađenje. - Uhitit će nas.
Zbog čega? Mojih opakih ritmova?
DJ Jonesy. Zapratite me.
Dobro, možda da krenemo.
Samo da kažem, ne skupljam priloge, dočekao sam brata iz Amerike.
- Dočekuj ga negdje drugdje. - Razumijem.
- Ionako smo na odlasku, zar ne, Ollie? - Ja zapravo čekam nekoga.
Zapravo me nije briga.
Dobro. Idemo.
-Što je to bilo? - Falio si mi.
Lijepo te vidjeti.
Kakav je bio let, mrzovoljko?
Čak i dobar.
Neočekivan.
- Stvarno ćeš imati EDM oproštajni govor? - Bože! Što ćeš ti za svoj? Računati?
Održat ću govor, kao normalan čovjek.
Dosadno.
Napokon u Peckhamu,
Oliver Jones pripremao se za glavni događaj.
To je, naravno, uključivalo oblačenje šekspirijanskog kostima.
Kako ide, Romeo?
Nisam Romeo, ja sam Macbeth.
Pa...
Izgledaš vrhunski.
Dobro, Zekoslave. Obavimo ovo, može?
- Ja sam Vratilo. - Vratilo?
- Naravno. - Shakespeareov lik.
Lik si svakako.
Iako su među prisutnima bili Puk, dva Hamleta i pet Julija,
ovo nije bila tipična šekspirijanska zabava.
Štoviše, to uopće nije bila zabava.
Bok, tata.
Lijepo te vidjeti.
- I tebe. - Kakav je bio let?
- Neočekivan. - Ne želi reći zašto.
- Jesi dobro? - Gdje je mama?
Evo je.
Bok, mama.
Olivere.
Dobar dan svima, dragi prijatelji. Hvala svima što ste došli
na svojevrsnu komemoraciju prije smrti za Tess Jones.
Ili kako to zove naš sin Luther, njezin oproštajni tulum.
On je malo bedast, ali svejedno ga volimo.
Stoga vam hvala što ste pomogli ostvariti njezin san da svi prijatelji,
i neki neprijatelji,
nastupaju za nju.
U vidu posmrtnih govora prihvaćamo glazbene točke,
interpretativni ples... Mnogo ti hvala, Gloria. Da.
I jampski pentametar od moje malenkosti.
Da ne duljim, zvijezda večeri i središte pozornosti
želi reći nekoliko riječi.
Evo je.
Ljubav moga života.
Moj ljetni dan.
Tess.
Hvala vam svima što ste...
danas ovdje.
Da, dakle, do ovoga je došlo jer smo Val i ja planirali moj sprovod,
i to je ispala tako briljantna predstava
da sam shvatila da je želim vidjeti dok sam živa.
I u pravu si.
Mrzim kad mi ljudi iza leđa govore lijepe stvari o meni.
To je strašna šteta.
Kakva je vaša priča
znate tek kad saznate kraj.
I...
sad znam da je moja ljubavna priča.
Mislim da je moj život počeo dana kad sam upoznala Vala
na kolegiju o Shakespeareu.
Na faksu. Igrao je Rikarda III.
- Briljantno. - Grozno.
No kao što bard kaže:
„Tko je zaista volio, volio je na prvi pogled.”
Što da kažem? Imam nesvakidašnji ukus.
I otad smo napisali
predivnu zajedničku priču s naša dva draga, zgodna,
odvažna sina.
I silno sam zahvalna obojici što ste bili dijelom te priče.
Bilo je fantastično.
Zato budimo veseli.
Pojedimo što više možemo
i pošteno se napijmo.
Jedino je pravilo dana...
ne zaboravite se oprostiti.
Dobro.
Kraj.
Hvala.
Ovdje smo barem jednu večer.
Maknite ovu veteranku s pozornice.
Sa zadovoljstvom objavljujem da ću izvoditi Shakespeareove ulomke...
Komemoracija za Tessu Jones trajala je jedan sat i 32 minute.
Izvedeno je 26 oproštajnih govora, uključujući devet monologa...
...iskrenost ili...
Sranje, presušilo je.
Potpuno je isparilo.
Jedva sam to naučio.
...pet poema...
Voli me.
...osam pjesama...
...tri plesa...
jedan freestyle rap...
i bizarni DJ set.
Kad kažem „DJ”, vi kažete „Jonesy”.
DJ!
-Što? Tko? -Što?
Možete vi bolje.
- DJ! - Jonesy!
Čak 87 posto uzvanika bilo je ganuto do suza.
Riječ „ljubav” izgovorena je 39 puta.
A jedan je sin želio da se i dalje drži za ruke s djevojkom iz aviona.
Dok se Oliver Jones odmaknuo od majčine komemoracije,
Hadley Sullivan išla je prema njoj prosječnom brzinom od 19 km/h.
NEBO JE GRANICA S ESM BANKOM
Peckham House.
ZAUSTAVLJANJE
Oprostite.
- Da? - Bok.
Trebam pomoć, mobitel mi je prazan. Tražim Peckham House.
Dobro. Da.
Dakle, desno na Queen's Road, lijevo na King's Grove.
I onda slijeva kroz vrata.
Sjajno, super. Hvala.
- Spasili ste me. - Nadam se da ćeš ga naći.
Čekaj.
Tu si.
Što je bilo?
Dobro sam, mama.
- Razgovaraj sa mnom. - Vrati se.
Propuštaš svoju zabavu.
Olivere...
Razgovaraj sa mnom.
Jednostavno ne razumijem zašto si odbila liječenje.
Čitao sam statistike.
Znam da...
Uz kemoterapiju i antiupalnu prehranu,
mogla si imati još 6, 12, možda i 18 mjeseci.
Zašto?
Ozbiljno te pitam.
Da bih mogla
biti bolesna
čitavo to vrijeme?
Bila bi ovdje.
Znam. Žao mi je.
Ali tri, šest ili dvanaest mjeseci, isto je.
I dalje ću umrijeti.
Želim ostati svoja.
Želim živjeti kako spada prije odlaska.
- Molim te. - Da.
Dođi.
Jako te volim.
Dobro. Dođi živjeti sa mnom. Znaš da želiš.
Idemo u veliki, fantastični i nezaboravni provod.
Mama, trebam samo sekundu.
Dobro.
- Volim te. - I ja tebe.
VELIKA DVORANA
Oprostite, je li ovdje komemoracija?
Za Tessu? Da.
Znate li je li Oliver ovdje?
Nestao je, možda Luther zna.
Dobro. Hvala.
Luthere?
- Da? - Ti si Oliverov brat, zar ne?
Amerikanka si.
Da.
Je li Oliver ovdje? Prijateljica sam.
Da.
- Sjajni zubi. - Hvala.
Dobar kombi.
Da, to je Sprinter.
Vidim.
Pronađimo Ollieja. Ovuda.
- Bok, mama. Bok, tata. - Evo ga.
Jeste vidjeli Ollieja?
Izašao je. Zašto?
Netko ga traži. Predstavljam vam Oliverovu prijateljicu.
Oliverova prijateljica!
Bok. Da... Hadley, drago mi je.
Val.
Tessa.
Hadley.
Jesi li dobro, draga? Kao da si vidjela duha.
Oprostite, samo...
Rekli su mi...
da je ovo komemoracija, pa sam...
- Mislila si da sam mrtva. - Drago mi je što niste.
I meni.
Donijela sam... Ne znam je li sad čudno, ali imam ovo, pa...
- Izvolite, valjda. - Sad je manje čudno.
- Hvala lijepa. - Nema na čemu.
I ne brini se zbog zabune.
Neobično je da netko ima komemoraciju prije svoje smrti.
To je zapravo genijalna zamisao.
Koji je smisao da govore lijepo o vama ako niste tu da to čujete?
Potpuno se slažem.
Idemo malo plesati.
Hajde, mama.
- Hajde. - Podigni me.
- Evo ga. - Bilo mi je drago.
- I meni. - Također.
Bok.
Što je?
Tvoja haljina.
Užasna je.
- Sviđa mi se. - Ne.
- Sviđa. - Ne sviđa.
Lijepa je.
Za jednu modricu.
Kako je bilo?
- Vjenčanje? - Da.
Nije važno.
Daj!
Bilo je...
iritantno lijepo.
Charlotte je nemoguće mrziti, a moj je tata iskreno sretan, stoga...
Bože, zvuči grozno.
Najgore ikad.
Osjećam se malo usrano jer sam se čitav let žalila na tatu.
Zašto?
Zato što on ne umire.
Zašto mi nisi rekao?
Malo je komplicirano, nije li?
„Bok, drago mi je.
Usput, mama mi umire od raka pluća,
stoga se vraćam u London na njezinu komemoraciju, ali obrat,
nije još umrla.
Organizirala si je šekspirijansku oproštajnu zabavu,
što je sasvim normalno kad se zapravo trebaš liječiti.”
Jesi li dobro?
Da, dobro sam.
Stvarno.
Kod raka pluća, samo 9 % poživi još deset godina.
Zašto to uvijek radiš?
Što?
Sve racionaliziraš brojkama i čime ne, umjesto da samo...
kažeš nešto iskreno.
Na primjer...
Ne znam, bilo što. Nešto što...
zaista osjećaš.
Oprosti, ja...
Želim to, samo mislim da ovo nije...
- Htjela si iskrenost. - Da.
Ovo mi je najiskrenija gesta danas.
Oprosti.
Mislim da proživljavaš teške trenutke, ali se praviš da te sve ovo ne pogađa.
Što želiš da kažem?
Želiš čuti da sam potpuno shrvan?
Da mi već nedostaje?
Da je ovo najgori dan mog života, osim onoga koji tek slijedi?
Samo ti pokušavam biti podrška.
Možda ne želim otvoriti dušu curi koju sam tek upoznao u avionu.
Ollie.
Ljudi odlaze. Ako želiš održati govor, vrijeme je.
O, da. Dobro.
Bolje kreni.
Glupo je što sam došla.
Nisam to mislio.
Ne, u redu je.
I ja se moram vratiti.
Reci obitelji da mi je bilo drago.
Hajde, Ollie.
- Oprosti. - U redu je.
- Jesi li dobro, Romeo? - Da.
Otprilike 17,6 % ljudi ode od ljubavi svoga života.
Oliver će uskoro biti jedan od njih.
Oprostite, mislim da ste zaboravili torbu.
To nije...
Hvala.
Dakle... Nisam stigao održati svoj oproštajni govor, pa...
Evo me.
Trideset sedam.
Toliko je drama Shakespeare napisao.
Toliko ih je mama pročitala ili izvela za mene i brata kad smo bili djeca.
Devetsto je broj dana kad nas je vodila u školu,
dok nisam počeo voziti.
Dvaput...
pravila mi je roladu s džemom od jagoda kad bi mi neka djevojka slomila srce.
Naime...
Ja...
Pokušao sam mjeriti mamin život brojkama.
Time se bavim.
Mama, znaš to o meni.
To radim sa svime.
Pomaže mi...
da si objasnim ovaj svijet.
No stvar je u tome da...
Tessa Jones nije broj.
Nju ne čine drame u kojima je glumila,
obroci koje je spravila ili savjeti koje je podijelila.
Ona je moja mama.
Jako ćeš mi nedostajati.
- Oprostite, je li ovo put do postaje? - Ne znam. Oprosti.
Sranje.
Moj ruksak.
Jeste li zainteresirani za razmjenu?
Ispričavam se.
Jesmo li blizu Spitalfieldsa?
Samo tren, imam mušteriju.
- Oprostite. - Ispričavam se.
Biste li mi nakratko posudili mobitel?
Hvala. Brzo ću.
- Halo? - Tata?
Hadley, jesi li dobro? Stigli smo na svadbu.
- Ne javljaš se. - Baterija je prazna.
Oprosti, ja...
Što je bilo?
Izgubila sam se.
U kojoj si ulici? Gdje si?
Ulica Ezra, E2.
Dobro. Ne miči se, dolazim po tebe.
Dobro. Hvala.
Hadley!
Bok.
Oprosti što ti kvarim veliki dan.
Samo sam se zabrinuo.
Što se dogodilo?
Obećavaš da nećeš poludjeti?
Ne, ali svejedno želim saznati što se dogodilo.
Ja...
Otišla sam potražiti jednog dečka iz aviona.
Dečka.
- Koliko ima godina? - Tata.
Oprosti.
Zove se Oliver.
Zagriženi je matematičar.
I...
drag je...
i pun iznenađenja i...
Mislila sam da i on dolazi radi vjenčanja,
ali zapravo ide na komemoraciju za mamu,
koja nije mrtva, samo je ozbiljno bolesna.
I...
Ne znam, htjela sam biti uz njega.
Znam da zvuči glupo.
Zašto bi to zvučalo glupo?
Zato što ga poznajem otprilike osam sati i...
Sjedili smo skupa u avionu,
a sad bježim s tvoga vjenčanja zbog njega.
To je suludo i nema smisla.
Ne treba imati.
Samo si bila hrabra.
Zašto se nisi borio za mamu?
Zašto se nisi borio za nas?
O, Hadley...
Zašto?
Zašto nisi?
Ne znam imam li dobar odgovor za tebe.
Teško je.
Kako je vrijeme prolazilo, nekako smo se...
oboje prestali truditi.
Kad sam došao ovamo,
znali smo.
Ljubav traži mnogo truda.
Zato si odabrao Charlotte? Bilo je lako ili...
Ne.
Ne, nešto sam naučio.
I ne želim izgubiti i tebe.
Voljela sam naš život.
Nisam htjela da se promijeni.
Žao mi je.
Nisam te htio povrijediti.
Znam.
U redu je.
Stvarno. U redu je.
Drago mi je da si sretan.
Stvarno?
Da, znam. I ja sam šokirana, ali...
Da, drago mi je.
Hvala ti.
Nema na čemu.
Ovo je baš lijepo.
Nedostajao si mi.
Idemo li napokon na svadbu?
Hej, super patike.
Tenisice, tata.
Charlotte.
Znam, ali ako joj daš priliku...
Ne, evo Charlotte.
Bok, dušo!
Zdravo, dragi. Umirem od gladi, nisam jela čitav dan.
Ili čitav mjesec, ako ćemo iskreno.
-Želiš li malo? - Ne, hvala.
- Je li sve u redu? - Da. Samo smo razgovarali.
Oprosti što sam samo pobjegla.
Nema veze, nakalemila sam ti toliki stres plesa i uloge djeveruše,
i ja bih pobjegla.
Nije zato.
Ali znam koliko si bitna svojem tati.
I jako ti se želim svidjeti.
Oprosti, opet sam naporna.
U redu je.
Sigurno ne želiš malo?
- Ne volim majonezu. - Ona ne jede majonezu.
Da.
Znaš što? Stvarno mi se sviđa.
Sigurno joj nije bilo lako doći.
- Osim toga, sviđaš joj se! - Mama, šuti!
- Hoćemo li razgovarati o njoj? - Ne, nećemo.
Znate li koliko su loši izgledi za vezu na daljinu? Oko 56 posto. Ne želim to.
Čekaj. Hadley Ella Sullivan, rođena 16. siječnja.
- Daj mi to. - Lijepo!
Daj!
Moraš joj ga vratiti.
- Ne mogu, ne znam gdje je. - Zato postoji internet.
Naporan si. Čekaj!
To nije...
Ne tucite se.
Umirem. Ne tucite se.
Prestanite. Ostavi ga na miru!
Sweeties.
Jako dobra knjiga.
A što je ovo?
U Crkvi svetoga Luke.
Zatim slijedi prijem u Naval Collegeu u 18 sati.
Eto! Odlično!
Želite da upadnem na svadbu?
Samo idi.
Koga briga kakvi su izgledi?
Hajde, mama.
- Idemo kući. - Da. Dobra ideja.
Dobro. Gore.
- Ja ću ponijeti kisik. - Dobro.
Ti bolje kreni.
Znaš...
Da sam znao izglede da će tvoja majka dobiti rak
i umrijeti onda kad sam se tek zaljubio u nju,
znaš li što bih učinio drukčije?
Baš ništa.
Prokleta vjenčanja.
Oprosti. Bok. Uvijek kasnim.
Ako će ti biti lakše, ja kasnim čitav dan.
Tu se krije nekakva priča.
Moglo bi se reći. Da.
Ima li lijepi kraj?
Ne znam.
Svakako bih voljela da su se neke stvari odvile drukčije.
Ali onda...
Da.
Da, valjda ima.
Možda nije bilo suđeno.
Ti si na redu.
Hvala ti na ovome.
Ne mislim samo na ples, nego na sve.
Sretan sam što si ovdje.
I ja.
Stvarno.
Ostani za Božić ako želiš.
Bez pritiska.
Znam da ne bi bilo kao prije s mamom,
ali moglo bi biti lijepo.
„Je li bolje imati nešto dobro pa izgubiti ili ga nikad ne imati?”
Naš zajednički prijatelj.
Pročitala si!
Nisam još, ali hoću.
Mislim da sad kužim.
Onda imam još samo jedno pitanje.
O, ne.
Jesi li spremna za čagu?
Jesam li?
Hajde.
Dobro.
Ljudi?
Odbacite me u Greenwich?
- Vozaču, hajde. - Upadaj!
Ukrcaj!
Zar ovo ne može brže?
Upravo je 21. prosinca najbolji dan u godini da budete zaljubljeni u Londonu.
Dok grad osvjetljava 2 380 000 božićnih lampica,
a u hladnim rukama dimi se iz stotina šalica vruće čokolade,
ovo je četvrti najpopularniji dan za prosidbu.
Četiristo dvadeset dva para vjenčat će se,
trideset devet parova proslavit će 45. godišnjicu braka,
a tisuće stranaca prvi će se put ugledati.
No od svih parova koji se zaljubljuju na ovaj divan dan,
bitna je priča samo jednoga.
- Ne, tako je bilo! - Nije.
- Nije bilo tako. - Stavila si mačku u hladnjak.
Rekla si da ti se činilo da joj je vruće.
Obožavam obiteljske izlete.
Nismo ovo napravili godinama.
- Da, baš je dobro... - Ovo nije put do...
Samo kažem. Stići ćemo onamo.
Da, ovo je najbrži kombi u Londonu.
Ravno je veća gužva.
Znaš što?
Prestanite me uzrujavati, ne mogu tako voziti.
Trebali smo lijevo ondje.
Ovo je pogrešan put.
- Pratim navigaciju. - Na drugoj je strani.
- Ideš na pogrešnu stranu. - Ne mogu bliže od ovoga.
To je to. Eno!
- O, Bože! -Što hoćeš od mene?
Da vozim preko trave?
- Moraš mi vjerovati. - Stani.
-Što? - Stani.
- Luth! -Što je?
Stani!
Što je?
To je bilo zabavno.
Hvala ti. Sviđa mi se kombi.
Osvoji je, Macbeth.
Hadley!
Reci nešto.
Ti reci nešto.
Dobro...
Iznenađenja.
Toga se bojim.
Toga i mraka.
I bakterija.
Dobro.
Zašto mi to govoriš?
Kad smo se upoznali, pitala si me čega se bojim.
To je to.
Bojim se
biti zatečen stvarima poput
raka ili
slomljenoga srca.
Bilo bi sjajno da sad ti nešto kažeš.
Sviđa li ti se to iznenađenje?
Da, mogao bih se naviknuti na to.
Čak i od cure koju si tek upoznao u avionu?
Pogotovo od cure koju sam tek upoznao u avionu.
Moraš li unutra?
Imam vremena.
Namjeravam sutra propustiti let, pa...
Da?
Jesi li znala da svaka 50. veza započne u zračnoj luci?
- Je li? - Da.
Štoviše, oko osam posto parova upozna se zbog kašnjenja na drugi let.
Što stvarno istražuješ?
Stvarno?
Stvarno, da.
Dobro.
Statističku vjerojatnost ljubavi na prvi pogled.
Hadley Sullivan i Oliver Jones u životu će se međusobno poljubiti 12 872 puta.
Bit će u braku 58 godina,
imati 1462 svađe
i voditi ljubav 5787 puta.
Hadley će držati Olivera za ruku dok Tessa udiše svoj posljednji dah.
Oliver će držati Hadley dok ona bude udisala svoj.
Oboje će držati kćer za ruku na dan njezina rođenja
i čuditi se njezinim prstićima,
i kako ništa od toga ne bi bilo moguće da nije bilo propuštenog leta,
neispravnog pojasa
i odluke da se vole svaki dan.
POČETAK...
Prijevod titlova: Filip Lažnjak