Magyar felirat: Rhealin
Egykor a világ tele volt csodákkal,
de most már az emberekhez tartozik.
Mi, teremtmények szinte mind eltűntünk,
démonok, vámpírok és boszorkányok...
a nyílt téren rejtőzködünk,
a felfedezéstől félve,
feszengünk, még egymás társaságában is.
De, ahogy apám szokta volt mondani,
minden végben...
ott egy új kezdet lehetősége.
-Szia, Fred. -Jó reggelt.
Jó reggelt.
Ne, állj!
Kérlek, csatlakozzatok hozzám, üdvözöljük Oxfordban...
az idei évi vendégkutatónkat.
Mint azt sokan tudjátok, itt végezte PhD-jét történelemtudományból.
Majd két díjnyertes könyv publikálása után,
a Yale-től kapott megbízást,
Ő az egyik legfiatalabb, aki valaha kiérdemelte ezt a kitüntetést.
Nagy örömünkre szolgál, hogy újra itt van közöttünk:
Dr. Diana Bishop.
Köszönöm. Nagyon szépen köszönöm.
Alkímia.
A 17. században, az alkímia jelentette a természettudományok szívét.
A modern kori kémia előfutára...
...és a halálé is. A természeti világ minden tagjáról, legyen az élő vagy élettelen,
úgy tartották, hogy megtapasztalják ezeket a szakaszokat.
Bár ezek a képek gyakran allegóriaként voltak értelmezve,
valójában mind kémiai folyamatot képviselnek...
Hozzáférésemmel a Bodleian Könyvtár gyűjteményében lévő
azon egyedi kéziratokhoz, melyek Elias Ashmole tulajdonában voltak,
aki egy 17. századi antikvárius, asztrológus és alkimista,
folytatni fogom az alkímia szerepének feltárását
a 17. századi gondolkodásmódban,
továbbá, hogy milyen hatással volt a nagy tudósokra, mint például Isaac Newton és Robert Boyle.
Köszönöm!
-Nagyon izgalmas. -Köszönöm.
Nemsokára üresedés lesz a tanszéken,
Rövid listát készítek a lehetséges jelöltekről. Érdekelne téged?
-Hm, igen. -Ki kell majd értékelnünk minden eddigi munkád.
A beszéd melyet ma adtál, feltételezem, készen áll a publikálásra?
Készen, készen. Már majdnem befejeztem.
-Nos, Október végére szükségem lesz rá. -Feltétlenül.
-Alig várom, hogy olvashassam. -Köszönöm.
Diana, ez briliáns volt!
Gillian Chamberlain egy alkímiáról szóló előadáson? Micsoda meglepetés.
Volt is már vagy... Négy éve, hogy utoljára láttalak?
Valójában majdnem hat. El se tudom hinni.
-Mikor érkeztél? -Több, mint egy hete.
Gyakorlatilag a könyvtárban élek. Még ki sem pakoltam.
Olyan jó újra látni.
Olyan...
Olyan, mint a hazatérés, semmi sem változott.
Mesélj nekem.
Nem vagyok az állandó tanári kar tagja, ez minden.
Míg nincs üresedés egy klasszikus történész számára.
Sajnálom.
-Ha van valami, amit tehetek érted. -Szólni fogok.
Egyébként Oxford még mindig nagyszerű.
A koven nagyon aktív. Ma este összegyűlünk a napéjegyenlőségre.
Rengeteg mindenkit felismernél, ha úgy döntesz, hogy eljössz.
Még mindig nem érzem magam kényelmesen a mágia körül.
Azután nem, ami a szüleimmel történt.
Még mindig...
Még mindig nehéznek találom.
Egyáltalán nem használod a képességeidet?
Egy két lábon járó katasztrófa vagyok azon a fronton.
Az erőim kiszámíthatatlanok.
Ma reggel is megtörtént véletlenül, nyilvánosan.
Úgy értem, senki se látta, de akár láthattak is volna.
Beszélned kéne Sylvia-val erről.
Ő most a koven feje. Talán tudna neked segíteni.
Semmi gond. Már hozzászoktam.
Úgy hallom, az előadásod több embert is lenyűgözött tegnap.
Szóval, itt az ideje befejezni a tézisedet, igaz?
Mire van szükséged?
-Ashmole 37, 92, 183 és 782. -782?
Semmi gond. Nemsokára nálad lesznek.
Kössz.
-Hé! Hogy haladsz? -Hé.
Ó, csak a szokásos, tudod.
Itt is vannak, az Ashmole kéziratok.
Köszönöm.
Rendben, szóval, én az asztalnál leszek.
-Esetleg kávézhatnánk egyet később? -Igen, az nagyszerű lenne.
-Fantasztikus. Szia. -Oké, szia.
Jézus! Valakinek nem ártana végre megjavítani a fényeket.
-Veled is megtörténik? -Igen.
A vérünk...
reagál valamire.
Elnézést, elnézést.
Dr. Bishop?
-Olyan idióta vagyok, én... -Csak ellenőrizni kell a biztosítékokat.
Apa.
Apa?
-Apa? -Diana!
Mi történt odabent?
Te is érezted? Nem hiszem, hogy az emberek igen.
Az Ashmole kézirat, volt benne valami furcsa.
Láttál bármi szokatlant?
Diana, jól vagy?
Diana?
Hova mész?
Szóval, feltételezem látlak ma este.
-Nem. -Ne már!
-Nem. -James, nézd, találtam egy új helyet.
Épp hogy túlvagyok egy 12 órás műszakon. Hazamegyek és összeomlok.
A múlt hét hiba volt, és ezt el is ismerem.
-Ugyanezt mondtad múlt héten is. -A kedd jobb, mint a hétvége.
Kaphatsz egy saját bokszot, nyitva tartás hajnal 3-ig...
Hajnal 3, a hét közepén? Elment az eszed?
És biztos vagyok benne, hogy a DJ szinte kizárólag csak a '90-es évek R&B-jét játssza.
Tudod, amikor nincs műszakom, 12-re már ágyban vagyok.
-Hogyhogy soha nem látszol fáradtnak? -Nem vagyok olyan pehelysúlyú, mint te.
Ahha.
Aludj jól!
-Találkozunk jövő héten, a focin! -Ha ébren leszel.
Nem!
James, haver!
Tarts ki, James.
Ne.
Matthew, egész éjszaka itt voltál?
Ő egy boszorkány, Miriam. A családja alapján elég erőteljes.
Kicsoda?
Az akadémikus, akit a Bodleian-on kívül hallottam.
Egyenesági leszármazottja Bridget Bishopnak.
Ő volt az első nő, akit kivégeztek a Salem-i boszorkányperek idején.
Úgy hiszed, hogy ami tegnap történt, az boszorkányság volt?
Nem tudom, de kikért egy alkímiai kéziratot.
Az Ashmole kéziratot.
Ugyan, Matthew, ez nem lehetséges.
Mi, hogy megtalálta az Ashmole 782-t? Miért?
Azért, mert te már több 100 éve keresed azt a könyvet.
Régebb óta. Azóta, mióta elkezdtem hinni benne,
hogy ez segíthetne megérteni az eredetünket.
Dehát eltűnt.
Mindig is hiányzott. Hogyhogy ez a boszorkány megtalálta?
Talán nem tűnt el.
Talán csak várakozott.
Apa!
A Radio 4-on következik, Rebecca Ali a Nők Órájával.
-Halló. -Hé. Én vagyok az.
Hé. Minden rendben?
Itt reggel 5 óra van, Diana.
Tudom, tudom. Sajnálom.
De valami történt.
-Jól vagy, drágám? -A Bod-ban voltam tanulni.
Kikértem egy kéziratot.
De meg volt babonázva, vagy valami.
-Egy grimoár volt? -Egy Ashmole kézirat.
-Alkímiai illusztrációk voltak benne. -Ahha, és még?
Er...
Valami mozgás az oldalak alatt.
Nem tudtam elolvasni.
Határozottan úgy hangzik, hogy meg volt babonázva.
Hogy törted meg a varázslatot? Mondtál valamilyen szót?
Nem volt benne semmilyen boszorkányság, Sarah.
Hányszor mondtam már? Tudod, hogy nem vagyok hajlandó használni.
Alig vártam, hogy megszabaduljak tőle.
-Visszaadtam. -Micsoda?!
Diana, mindig mondtuk neked...
ha valaha találkozol valami mágikussal...
mindig, mindig, meg kéne próbálnod megérteni!
-Drágám, mi történik? -Diana az.
Felfedezett valami mágikus könyvet.
Nem is ezért hívtalak.. Hanem...
Hanem ami utána történt.
Azt hiszem... Azt hiszem láttam Apát.
-Hogy érted, hogy láttad apádat? -Pont olyan volt, ahogy emlékszem rá.
Mit gondolsz, mit jelent ez?
Nos, szívem, most már nem fogjuk megtudni, nemde?
Hiszen visszaadtad a könyvet. Komolyan, Diana, itt az ideje, hogy szembenézz azzal, ami vagy.
Egy boszorkány! Ezen már túl vagyunk, Sarah.
Csak egy történész, ennyi vagyok.
Lehet, hogy Oxford professzori ajánlatot tesz nekem.
Ó, drágám! Ez csodálatos hír, Diana.
Nos, még nem kaptam meg.
Előtte be kell fejeznem a munkámat.
Várj! Várj! Nem bújhatsz el a munkádban.
Láttad az apádat. Ez fontos.
Ha a könyv meg van babonázva, így nem tudjuk megmondani, hogyan oldottad fel a bűbájt.
Újra ki kell venned a könyvet. Kideríteni, hogy mi történt.
Te talán ezt tennéd, Sarah, de én nem vagyok te.
Tanácsért hívtalak, nem egy újabb kioktatásért.
Nos, tudod hogyan érez ezzel kapcsolatban.
Adj neki időt lenyugodni, szívem, aztán próbálkozz újra.
Y753 BCY?
Azt mondod az autó igen nagy sebességgel hajtott.
Biztos vagy benne, hogy helyes a rendszám?
Pozitív.
Nagyon jó látásom van.
Azt mondod, a kórházat 17:30-kor hagytad el.
De nem hívtad a mentőket 18:15-ig.
-Újraélesztettem. -Több, mint fél óráig?
Igen. Orvos vagyok. Próbáltam megmenteni az életét.
Hé, Matthew.
Gondoltál a vállalt kockázatra?! Megláthattak volna!
James a barátom volt és egy briliáns orvos.
Nem bírtam elviselni, hogy mindez a potenciál veszendőbe menjen.
Egyáltalán megkaptad a beleegyezését?
Jézusom, Marcus!
Hányszor kell még elmondanom?!
Oké, elcsesztem.
Miért nem működött?
Ez az, amit ki kell derítenünk.
-Ő meg mit csinál itt? -Marcus az új kutatási alanyunk.
Egy újabb sikertelen nemzés.
Levennéd a vérét, és csinálnál egy nyálminta elemzést? Köszönöm, Miriam.
Szia, Miriam.
Szia, Marcus.
Arra szükségem lesz.
Tűrd fel az ujját.
Le tudom venni a saját vérem.
Nem, az én laboromban nem tudod.
El kellett volna mondanod.
Tudtad, hogy voltak más sikertelen nemzések, akkor miért a titkolódzás?
Amúgy sem lenne szabad nemzened.
Kirángassalak innen titeket, vagy előbb befejezhetjük a borunkat?
Tudod, hogy nem terveztem átalakítani Jamest.
Ha több időm lett volna, kértem volna a beleegyezését.
És ha tudtam volna a sikertelenség kockázatáról,
Sosem próbálkoztam volna.
Matthew, az utolsó pillanatai
ocsmányak és zavarosak voltak,
kétségbeejtőek, és még csak azt sem tudta miért.
Ezt én tettem vele.
A barátom volt és a semmiért elvettem tőle a tisztes halál pillanatát.
Az ok, amiért nem mondtam el neked...
az, hogy mind a sötétben tapogatózunk.
Tudunk a problémáról, de nem tudjuk a kiváltó okot,
és épp ezért...
van szükségünk a könyvre.
Matthew úgy hiszi, hogy az Ashmole 782 magába foglalja a korai teremtéstörténetet.
Segíthetne megérteni az evolúciónkat,
az eredetünket.
Nem engedhetjük, hogy a boszorkányoké legyen ez az információ.
Némelyikük arra használná ezt a tudást, hogy elpusztítson minket.
Szóval mit fogunk tenni?
Beszélek Dr. Bishoppal.
És ha szükséges...
elvesszük a könyvet magunknak.
"Jegyzetek és Lekérdezések"?
Hol vagy?
Az istenit!
Az öné, felteszem?
Az egy csúnya égés.
Maga vámpír.
Clairmont Professzor.
-Biokémia. -Dr. Bishop.
A cikkét a szín szimbolizmusról
az alkímiai transzformációkban igazán elbűvölőnek találtam,
és a munkája, Robert Boyle megközelítése
az expanzió és kontrakció problémáiról csendesen meggyőző.
Csodálatos tehetséggel tudja felidézni a múltat az olvasó számára.
Köszönöm.
Aligha fogom önt elfelejteni, ezek után.
Nem gondoltam volna, hogy a boszorkányoknak megengedett a mágiájuk nyilvános használata.
Nem akartam, hogy ez történjen.
Nem tudja magát kontrollálni, Dr. Bishop?
Tökéletesen kontrollálom magam.
Köszönöm.
Most, ha megbocsát, Clairmont Professzor,
Ideje visszatérnem a munkámhoz.
Összpontosítsatok!
-Gillian. -Sylvia.
Minden rendben?
A zavar, amit mindnyájan éreztünk. Az üzenetben azt írtad, ha valaki tud valamit...
Igen?
Úgy hiszem, én tudok.
Bármi érdekes?
-Maga követ engem. -Nos, ugyanott dolgozunk.
Nincs abban semmi furcsa, ha az útjaink keresztezik egymást.
Tegnap, maga már tudta, hogy ki vagyok.
Ezt a szakma veszélyének nevezném.
A fényképe ott van minden könyve hátlapján.
Bejelentkezett a személyzetnél a Bod-nál.
Bement és ki is jött maximum 5 perc alatt.
Engem keresett.
Nem azért, mert élvezte a Robert Boyle-ról szóló tézisemet.
Mit akar, Clairmont Professzor?
Ez egy jogos kérdés.
Maga kikért egy Ashmole kéziratot korábban a héten,
aztán valami történt,
valami, ami felkavarta.
Az Ashmole 782 volt az?
Feltételezem, varázslatot használt, hogy megszerezze.
Miért érdekli? Az Alkímia nem a maga területe.
Ez sokkal többről szól, mint az alkímia.
Hol van most a kézirat?
Ahol mindig is volt. Nem lehet könyveket kihozni a Bodleian-ból.
-Elnézést. -Dr. Bishop, kérem figyeljen rám.
Senki se látta azt a könyvet már nagyon hosszú idő óta,
és nem én vagyok az egyedüli, aki magának akarja. A szó terjed.
Talán biztonságosabb lenne a maga számára,
ha az Oxford teremtményei úgy tudnák, hogy többé már nincs a birtokában.
Ez fenyegetés?
Nem. Figyelmeztetés.
Óvatosnak kell lennie.
Az leszek.
Viszlát, Clairmont Professzor.
-Sean. -Igen?
Szükségem van egy italra.
-A tied. -Szóval most már tudom, mit iszol.
Tudom, mit olvasol.
Szinte mindent, ami az 1800-as évek előtti.
Mi van még itt?
Na, gyerünk.
Család? Fiú-, lánytestvérek?
Egyke vagyok.
Én... Igazából a nénikém és a partnere neveltek fel.
-Ó. -Igen.
A szüleim meghaltak.
Mindketten?
Autóbaleset vagy valami más?
Őket... Meggyilkolták őket.
Nem kellett volna megkérdeznem. Tényleg nem szükséges beszélned róla.
Rendben van.
Tanulmányúton voltak
egy faluba Ukrajna és Oroszország határán.
Úgy hisszük, hogy a falusiak ellenük fordultak.
Mert úgy gondolták, hogy...
boszorkányok voltak.
Boszorkányok?
Néhány ember még mindig hisz a boszorkányokban.
Hogy a varázslat létezik.
-Más teremtményekben is hisznek. -Babonás szarság.
Nem hiszem el, hogy lehetnek az emberek még mindig ilyen tudatlanok.
A 21. században élünk.
Nagyon sajnálom, Diana.
Senki sincs itt. De az ágy még mindig meleg.
Nem lehet messze.
Sosem vagyunk messze.
Honnan kerültél elő, boszorkány?!
A helyi kocsmában találtam.
Beszéltem neki az erdőben lévő boszorkányról.
Emberek és az ő előítéleteik.
Mondd csak...
mindig ilyen tolakodó vagy?
A napéjegyenlőség előnyhöz juttat.
Több, mint méltónak bizonyítottad magad, Satu.
El foglak vinni, hogy felesküdj a Gyülekezetbe.
De előtte még dolgunk van.
Történt egy kis zavar.
Már beadta a kéréseit.
Ez a kettő az övé. Odaadnád neki, kérlek?
Persze.
-Hé. Mi történik? -Hé. Valami nagyágyú tudós
megtisztelt minket a jelenlétével.
Bocsánat, de kikérte a 83-at.
A magáé, Clairmont Professzor.
Köszönöm.
Jó reggelt.
Clairmont Professzor.
Elnézést kérek, zavarom?
Nem.
Csak meglepett, hogy a déli világosságot kényelmesnek találja.
Nem hisz el mindent, amit olvas, ugye?
Nos akkor, rendben.
Azt hittem, hogy kedvére lenne a társaság.
A könyvtár elég zsúfolt ma. Van itt jó pár boszorkány.
Látja?
Szia.
És akkor? Gyakran dolgoznak itt.
Azért vannak itt, hogy megfigyeljék magát.
Figyelmeztettem, hogy más teremtmények is előnyt akarnak majd húzni önből.
Azért figyelnek, mert magával beszélek.
Itt nem ők a probléma.
Nem bánja?
-Máris elmegy? -Igen.
Hé! Diana.
-Szia. -Az egy vámpír volt.
-Igen, az. -Mit csinált a könyvtárban?
Én sem tudok többet nálad.
De beszélt veled.
Igen, olvasta a munkáimat.
Nem nagy ügy.
Nagyon veszélyesek, és ugyanannyira utálnak minket, mint amennyire mi őket.
Remélhetőleg, holnapra el fog menni.
Igen.
-Visszamegyek a szobámba dolgozni. -Oké.
Rendben.
Isten hozta Oxfordban, Mr. Knox. Micsoda kitüntetés, hogy itt van a városunkban.
Jöjjön be. Ne ácsorogjon odakint.
Szóval, Miss Chamberlain.
Üdvözlöm.
Kérem, foglaljon helyet.
Most pedig, mondja el nekem, mi történt pontosan?
Ott volt ez az Ashmole kézirat a Bodleian Könyvtárban,
-egy alkímiai kézirat. -Régi?
Középkori, két kapcsos, megkülönböztető kötésű.
A barátom kivette.
Ha ez a könyv az, amire gondolok,
akkor már nagyon rég óta keresem.
Mi a barátja neve?
Hallottad!
A nevet.
Diana Bishop.
Tényleg úgy gondolja, hogy biztonságos idelent a sötétben, Dr. Bishop?
Követ engem?
Csak rámutattam, hogy az egyedül, önmagában való evezés kockázatos.
Szóval... Az Élet Könyve, mit csinált vele?
Nem tudom, hogy miről beszél.
Egy boszorkány a maga erejével, hogyhogy nem tudja?
Csak azért mert látott a könyvtárban... Az nem volt tőlem megszokott.
-Én nem szoktam varázsolni. -Ne hazudjon nekem, Diana.
Érzem az erejét.
Ha a könyvet akarja, miért nem szerzi meg?
-Mondtam már magának, hogy visszaadtam. -Nem hiszek önnek.
Oké, tegyük fel, hogy hazudok. Mit fog tenni?
Letépi a fejem, hogy megtudja az igazságot?
Megtehetném.
De én másként intézem a dolgaimat.
Még egyszer utoljára elmondom magának.
Nincs nálam a könyve.
Az Ashmole 782 századokon át hiányzott,
és maga mégis képes volt kikérni. Nem kíváncsi rá, hogy miért?
Az a könyv soha nem jelent meg nekem, vagy bárki másnak,
nem számított, mivel próbálkoztunk. Csak magának.
Ez lehet a túlélésünk kulcsa,
szóval nem gondolja furcsának, hogy az egyetlen teremtmény, aki meg tudta idézni
egy olyan boszorkány, aki nem ura a saját mágiájának?
Lassan sétáljon el mellettem.
Semmi hirtelen mozdulat.
Menjen!
De ne fusson.
Mi történt?
Azért jöttem fel ide, hogy elszabaduljak egy boszorkánytól. Vágyom rá.
Jó vadászatot.
Ha bántod, soha nem fogsz megbocsátani magadnak.
A vámpírok visszaéltek a hosszú élettel, túl sok hatalomra tettek szert.
Ez a halott turista egy merész vámpír műve.
-A többi teremtmény a könyvet akarja majd. -Miért ilyen fontos magának?
Elmondhatja nekünk, hogyan alkottuk meg a vámpírokat.
Ha mi teremtettük őket, akkor meg is semmisíthetjük őket.
Feliratot készítette: Rhealin