Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
СПИСОК МРІЙ
- Як тобі? - Клас.
Сексі. Мені подобається.
Мабуть, перевдягнуся.
І припини жерти салат.
Заходьте.
Хотіла сказати, що гості починають збиратися.
Чудово. Алекс уже тут?
Ні. Але вона принесе свій салат з квасолею.
В Алекс свій час, але для того салату слушного часу не існує.
Але знаєте що? Зробімо їй сьогодні поблажку.
Мамо, ти завжди її виправдовуєш. Ти ж у курсі?
- Бо вона моя улюблена дитина. - Нарешті ми почули правду.
- Але ж я твій улюблений син, так? - Ну звісно.
«Чому ви ще не побралися?»
«Чому ти продаєш платівки?»
«Чому ти кинула викладати?»
«Чому ти не закінчив коледж?»
Чому ти не закінчив коледж?
Я — людина життя. Вчуся на життєвому досвіді.
- Тобі ж це подобається в мені. - Так, так.
Так.
Слухай, знаєш що?
Може, зайдемо, привітаємося,
ти даси мені знак, і ми підемо у спальню твого дитинства
цілуватися в оточенні Барбі та Кенів.
Я не підпущу тебе до моїх Барбі, хлопче.
ВІТАЄМО ДИТИНКО
- Я віднесу це на кухню. - Гаразд.
- Привіт, Лукасе, Зої. - Привіт!
Зі святом вас.
- А от і він. Смакота. - Ага. З квасолею.
Так.
Просто супер.
Тітко Алекс!
Привіт.
Вечірка така нудна, а тато забороняє поки їсти торт.
Чого всі батьки такі?
Як щодо полювання за предметами?
Мені треба шість речей, які можна знайти
у кімнаті Гаррі чи Герміони.
Бонусні бали за те, що змусить нудних дорослих зникнути.
Ясно?
Секундочку.
Вам треба добре підкріпитися, перш ніж ми почнемо.
Гаразд.
- Зої, познайомся з Джулією. - Привіт.
- Вітаю. - Рада знайомству.
Алекс! Привіт!
Ого, Келлі. Боже, яка ж ти прекрасна.
Та ні. Я величезна.
Але дуже гарна.
Ой, дякую.
Чула, ти припинила викладати.
- Працюєш на маму? - Так.
А твій хлопець продає платівки?
Не знала, що магазини платівок досі існують.
Один ще є.
А решту часу він розробляє гру, під назвою
«Американські зомбі: кривавий апокаліпсис» чи «Армагеддон на дитмайданчику».
І колись ти змусиш маму купити її тобі.
Так і буде.
Я на хвилинку, поговорити з Алекс.
Елізабет, ти мусиш познайомитися з Кеті.
Вона обожнює «Роуз Косметікс». Ходімо. Це швидко.
Господи. Як добре, що ти тут.
Думала, я тут єдина жінка до 40, яка не вагітна й не годує. Привіт!
Як справи?
Нестерпні стерви. Ненавиджу їх усіх.
Так. Вони заздрять, бо більше не можуть гуляти.
Ага. Тільки ти теж більше не гуляєш.
І не передзвонюєш друзям.
Що з тобою таке?
- Будете желейку? - Так. Можна мені...
- П'ять міліграмів. - Круто.
- Помнож на чотири. Буде кайфово. - Супер.
- Побачимось за п'ять годин. - Ти ж не за кермом?
- Тоді гаразд. - А де Елліот?
- Ми розійшлися. - Вибач.
- Треба відійти. - Та все гаразд.
У мене вже було два...
Ти дала дітям торт?
О так!
- Це була я. - Аякже.
Джуліане, розслабся. Ну скажіть? Ми маємо на увазі, що...
- Хай їдять той торт. - Багато.
Що тут такого?
Може, в кімнаті тітки Алекс є чорнильна ручка.
- Пригальмуйте! - Не відставай!
Фінне, а в тебе величезна пипка.
Дякую.
- Мене покарано? - Назавжди.
- Думаю, Джуліан ніколи тобі не пробачить. - Обіцяєш?
- Привіт. - Привіт.
Серйозно. Що з тобою коїться?
Про що ти?
Не знаю. Ти наче збилася зі шляху.
Якась розгублена.
Розгублена?
У мене новий хлопець, чудова робота.
Працюєш на маму? Продаєш косметику жінкам, удвічі старшим за тебе?
- Справжня мрія. - Так, але ж це робота.
З перспективами і стабільністю, і з якою я непогано справляюся.
Так, справді непогано.
Але це не ти. У тебе немає до цього пристрасті.
- Пристрасть переоцінюють. - Що?
Так. Вона триває недовго, зате страшенно виснажує.
І хіба не в цьому фішка нашого покоління?
Занижувати очікування і відмовлятися від дитячих мрій?
Алекс, ти в це не віриш.
І я обожнюю з тобою працювати, мамо.
Чесно.
Ти самотужки створила цей неймовірний бізнес, і...
Я хочу до нього долучитися.
Щоб ти пишалася.
Ну, якщо ти так кажеш.
Мамо.
У мене новина.
Фінн запросив мене переїхати до нього.
Ну, поки я не знайду нову квартиру. А так ми заощадимо на оренді.
Як романтично.
Чому всі так його ненавидять?
Бо він не закінчив коледж?
Стів Джобс теж.
Я не ненавиджу Фінна.
Він дуже милий хлопець,
який обожнює комп'ютерні ігри
і, схоже, має величезний...
Боже, мамо. Зупинися.
Гаразд, я мовчу.
Поки що.
Дякую.
Прошу.
У мене теж новина.
Рак повернувся.
Так.
Нічого.
Нічого, ми просто поборемо його знову.
Ні.
Знайдемо іншого лікаря, і...
Я читала про лікування в Німеччині,
якесь дуже ефективне.
І я кину роботу.
- Алекс. - Переїду.
І дбатиму про тебе, поки не видужаєш.
Ні.
Ніяких чарівних лікувань у Німеччині.
Ніяких ліків, удесятеро гірших за саму хворобу.
Це нічого не змінить.
Не цього разу.
Іди до мене.
Що ж мені з тобою робити?
Що мені робити без тебе?
Привіт, люба.
Ти готова вийти?
Усе буде добре?
- Привіт, Семе. - Радий бачити. Чесно.
- Не здається, що це якось дивно? - Тобто?
Купа людей, крім однієї, яка б мала тут бути.
Чекаю, що вона вийде з кухні й скаже мені не горбитися.
Не знала, що тато прийде.
Вони були у шлюбі 20, здебільшого щасливих, років.
- Звісно, він прийшов. - Як скажеш.
Але бісить, коли він каже, що розлучення хотіли обоє.
Це ж він її кинув.
Сподіваюся, твоя мама чітко все поділила.
А не як у Нельсонів. Вони навіть не спілкуються.
Точно. Головне, щоб мені дісталася та картина Тамайо при вході.
Ще тиждень не минув з дня смерті, а ви вже барахло ділите?
Хто б казав. Компанія буде твоя.
Як знати? Я і року не працювала.
Нащо тоді Кетрін тебе муштрувала?
Боже, я що, тваринка якась?
Ану припиніть.
Алекс молодчина.
Вона готова до того, що на неї чекає.
Усім привіт. Даруйте за запізнення.
Хочу сказати, що дуже співчуваю вашій втраті.
А хто ви?
Мене звати Бред Акерман.
Я працював з вашою мамою над останньою версією заповіту.
- А де Салліван? - Містер Салліван у своєму кабінеті.
Бред, так?
Даруйте, але ви хоч партнер?
Асоційований партнер.
Може, хай покаже диплом юриста?
Ви, мабуть, Алекс.
І, якщо дозволите, Джуліан, Кетрін, Лукас і Зої.
Вітаю з народженням доньки Емми.
Дякуємо.
Ваша мати була неймовірною жінкою.
Навіть під час хвороби вона була сильною, веселою
і, не знаю, чи матиме це сенс,
дуже свідомою у всьому, що вона казала й робила.
І для мене честь, що вона обрала мене своїм розпорядником.
Почнімо?
«Я, Елізабет Роуз,
мешканка Брукліна, Нью-Йорк, громадянка Сполучених Штатів,
і це моя остання воля й заповіт».
Це так дивно.
«Джуліану я лишаю збірку творів Платона з серії Loeb.
Делікатне нагадування, що він не завжди
найрозумніший у кімнаті.
Картину Тамайо, як нагадування про спадщину нашої родини,
я лишаю Зої.
Вона може розділити її з Лукасом, якщо він її ніколи не покине».
Нізащо.
Далі будинок вашої матері.
«Я хочу, щоб ані будинок, ані його вміст
не продавали і не здавали в оренду рік.
У цей час там можуть жити мої діти, але не довше ніж 90 днів поспіль».
Даруйте, що перебиваю. Мама пояснила, чому хотіла лишити будинок?
Я б лишила його назавжди.
Будинок — це мама, наша історія.
Це мило, Алекс. Знаєш, які там податки?
Бреде, вона розуміла, скільки це буде коштувати?
Вона подбала про гроші, щоб покрити витрати.
Далі «Роуз Косметікс»?
«Акції моїх дітей у "Роуз Косметікс" залишаться на рівні 20%.
Решта акцій і посада гендиректора перейдуть до моєї невістки,
Кетрін Вільямс Роуз».
Стоп, що?
Акції вашої матері в «Роуз Косметікс» переходять вашій невістці,
Кетрін.
Її останнє розпорядження:
Кетрін має призначити нового директора з маркетингу.
Я директор з маркетингу.
Відсьогодні вже ні.
Мене звільнено?
Вона звільняє мене з могили? Що...
А хіба це не протизаконно?
«Насамкінець, моя люба донечка, Александра, отримає свій спадок пізніше».
І тут є примітка, яку я маю пояснити вам наодинці.
Це божевілля.
Давно ви працюєте із заповітами і смертю?
Я розробляю плани спадкування у цій фірмі вже три роки.
Три роки, ого.
Ви справжній Тургуд Маршалл.
Як мило, дякую. Дуже приємно.
- Прошу зі мною так не говорити. - Бо що? Заберете мій спадок?
Не забувайте, що ваша мама була дуже розумною жінкою
і бажала вам лише найкращого.
- І звільнила. - Довіртеся їй.
- І позбавила мене спадку. - Це не так.
Єдину дочку. І мені нічого не дісталося, навіть якихось меблів!
Я знаю, ви думаєте, що це через гроші,
коштовності чи щось таке. Але річ у тім,
що вчора єдиним, про що я мріяла, було її ліжко.
І все. Я хотіла її старе, розхитане, залізне ліжко,
щоб лягти, скрутитися в ньому...
і вдавати, наче вона досі зі мною.
Я знаю, які близькі ви були з мамою.
Вона не раз мені казала.
Просто вона задумала для вас дещо інше.
Що це таке?
АЛЕКСАНДРА РОУЗ
Вона хотіла, щоб ви відкрили його наодинці.
У вас є DVD-програвач?
Аякже. У шафі біля програвача касет і маслоробки.
У мого хлопця Xbox.
Це підійде.
Ідіть додому. Подивіться, що в конверті.
Сподіваюся, ви нарешті почнете щось розуміти.
Мій адвокат з вами зв'яжеться.
Я і є ваш адвокат.
Фінне?
Агов?
АЛЕКСАНДРА КАРОЛІНА РОУЗ
ДЛЯ АЛЕКС ЛЮБЛЮ, МАМА
СПИСОК МРІЙ
*БУТИ ЧУДОВОЮ ВЧИТЕЛЬКОЮ *ДОПОМАГАТИ ІНШИМ *ЗРОБИТИ ТАТУ
*ВІДІРВАТИСЯ У МОШ-ПІТІ *ПРОЧИТАТИ «МОБІ ДІКА», КОЖНЕ СЛОВО
*ЗНАЙТИ СПРАВЖНЄ КОХАННЯ
ДЛЯ АЛЕКС
Привіт, квасолько.
Ти, мабуть, така зла.
Це не смішно, мамо...
Це не смішно. Я знаю.
Але я все поясню, гаразд?
Минулого тижня я приводила до ладу свої справи, так би мовити.
Боже, скільки ж барахла ми тримаємо без причини.
Але насправді це стало чудовою подорожжю в минуле. Розумієш?
У твоє минуле, якщо точніше.
Ти глянь, що я знайшла.
Дивись, усі твої малюнки пальцями, табелі.
Але серед усього цього я знайшла аркуш паперу.
Список мрій.
Твій список мрій.
Я від нього у захваті.
Цей список чудово показує те, ким ти є.
Ким я була. Я написала його в 13 років.
І я розумію, що ти змінилася.
Боже, вона ніби чує мене.
Але мене дещо хвилює.
Я не знаю, чи замінила ти його чимось іншим?
Чи ти відмовилася від своїх мрій і прагнень?
Від своїх цілей?
І не кажи про «Роуз Косметікс»,
бо я дала тобі комфортну роботу,
а вона допомогла тобі втекти від самої себе.
- Щиро дякую. - Гаразд, погляньмо на список.
«Допомагати іншим, змінити світ на краще.
Бути чудовою вчителькою».
Алекс, ти природжена вчителька.
Гаразд, «навчитися водити» і «зробити тату» можна пропустити. Благаю.
Моє єдине прохання —
«знайти справжнє кохання».
Чому мені здається, що ти і від цього відмовилася?
Це нечесно.
Пам'ятай, яка ти неймовірна.
Я бажаю тобі найкращого в житті.
Ти мусиш витягнути себе з цієї ями.
Я не в ямі.
Вибач, це не обговорюється.
Мене не буде поруч, щоб тебе розкопати, але принаймні лопату я тобі дати можу.
Я хочу, щоб ти виконала цей список.
Чекай.
Мамо, не можна таке сказати й...
Гаразд. Щоразу, коли ти викреслюватимеш щось зі списку,
Бред видаватиме по одному з цих дисків,
які я запишу.
І коли ти виконаєш усі пункти, отримаєш цей конверт.
Але час іде.
Ти маєш встигнути до Нового року. Інакше конверт не отримаєш.
Боже, я не вірю.
Я не жартую, доню.
Це дуже серйозно.
Це твоє життя.
І я тебе люблю.
Чекатиму на наступному диску.
Це божевілля.
«Відірватися у мош-піті. Зіграти з баскетболістом з "Нікс".
Виступити на стендапі». Тут детальніше.
Ми з Лукасом заприсяглися, що виступимо на відкритому мікрофоні у «Камеді Селлар».
У мене досі є жарти, які писала.
- Хочу почитати. -«Помиритися з татом».
«Бути чудовою вчителькою». Ти можеш усе це зробити. Мусиш.
Нащо? Щоб успадкувати якісь гроші?
- Так. - Ні, це огидно.
І я заприсяглася, що більше ніколи не зайду в клас.
Та яка різниця? Побудь на заміні кілька тижнів.
Принеси древній телик, ввімкни «Землю до початку часів» і все.
Або ти знову полюбиш викладати.
Хіба не в цьому задум?
Не мій задум.
Алекс. Ми вже давно знайомі.
Тобі б не сподобалося керувати компанією, що б ти не казала.
Обожнюю, коли ви такі щирі.
«Знайти справжнє кохання». Ти ж кохаєш Фінна?
Він такий милий, веселий.
І має здоровенного прутня.
Вийшло вже три айфони, відколи ви почали зустрічатися.
Ти б уже мала зрозуміти, чи кохаєш його.
Так, але ми мали жити разом лише тимчасово.
Потім захворіла мама, і було простіше поки не шукати нову квартиру.
Це вона й мала на увазі.
Ти всього уникаєш. Навіть не сказала Фінну про список?
Пам'ятаєш, ми з Лукасом розійшлися перед заручинами?
Увесь світ пам'ятає. Хіба про це не казали в новинах?
Як смішно.
Я попросила поради у вашої мами, а вона розказала про свій тест на кохання.
Пам'ятаєш його?
Не зовсім.
Чотири запитання, які треба поставити собі?
Чи це на Песах?
Так, чотири запитання.
Перше: можеш розповісти йому все, що на серці?
Друге: він добрий?
Третє: він допомагає тобі стати найкращою версією себе?
Тобто?
Окрилена Алекс.
Поруч із Фінном.
Четверте: можеш уявити його батьком ваших дітей?
Елізабет казала запитати себе, і якщо Лукас проходив,
то я на правильному шляху.
Це цілковите божевілля. Я знаю.
Але я довіряю твоїй мамі.
Та й що тобі втрачати?
Фінн добрий?
Без сумніву.
Він допомагає мені стати кращою версією себе?
Я можу розказати йому все, що на серці?
Я собі не можу розказати.
Чи бачу я його батьком наших дітей?
Що це за чортівня?
- Привіт, сонце. - Привіт.
Я перевіряю свою гру під кайфом.
Що?
Гра під кайфом?
Дітлахи полюбляють грати накуреними,
тому треба перевірити, щоб під кайфом гралося легко,
але все одно складно, коли не під кайфом.
Зрозуміла?
Мені треба з тобою поговорити.
Просто зараз?
Так.
Знаєш, це геніальна життєва мотивація.
Тобі варто спробувати. Це ж твій спадок.
- Справді? - Так.
Подумай, яку це принесе тобі свободу. Та й нам обом.
Я зможу доробити «Американських зомбі», а ти керуватимеш компанією.
Якою компанією?
Ігровою компанією. Я ж постійно кажу.
Ти будеш бренд-менеджером, і ми туситимемо разом 24/7.
То от ким ти мене бачиш?
Підлеглою у твоїй уявній ігровій компанії?
Ні, у нашій компанії.
Та ну, буде весело знову працювати разом.
Пам'ятаєш наші розваги, поки ти не зациклилася на смерті?
Фінне, моя мама померла.
Знаю. Але тобі варто спробувати трохи розважитися, бо це так...
- Так весело? - Так.
Розваги — це весело. А непоганий слоган для компанії.
А ще веселіше, коли в кишені є якісь грошики.
А якщо ми захочемо дітей? Ми зможемо собі це дозволити?
Чекай, тепер ти хочеш дітей?
Не дуже, але ти захочеш.
Так, що там ще в нас?
Мош-піт? Круто.
Набити тату?
Можна зробити парні.
Справжнє кохання?
Я готовий кохатися з тобою хоч зараз на тому столі.
Алекс, ну годі! Ти перегинаєш!
Повертайся! Поговорімо!
Можеш не працювати в компанії. Я пожартував!
Це був жарт!
Прикол такий.
Сподіваюся, ти щаслива.
СТАНЦІЯ «ВОЛЛ-СТРІТ»
Ні, дякую.
Ваша мама зраділа б.
Як сказала Зої, що мені втрачати?
Я самотня, безробітна і люблю викреслювати пункти зі списків.
І це єдиний спосіб побачити ті мамині записи, так?
Так, на вас чекатиме наступний, щоразу, як ви виконаєте щось зі списку.
- Можна запитати? - Так.
Диски? Серйозно?
Ваша мама хотіла, щоб це було щось фізичне. Що можна зберегти.
Це ваша дівчина?
Ніна. Живе в Чикаго.
- Можна? - Так.
Ого.
- Вона така гарна. - Наче це велика несподіванка.
У неї неймовірні вилиці і, схоже, ідеальне тіло. А...
А у вас замурзана краватка.
Дуже смішно.
Дайте знати, коли підете на стендап.
Поставлю Ніну на місце.
Ми постійно будемо так спілкуватися?
Я просто виконую прохання вашої мами.
От і все.
Вибачте.
А поки що...
«МОБІ ДІК» ГЕРМАН МЕЛВІЛЛ
Невже так складно прочитати книжку?
Чорт.
*НАВЧИТИСЯ ГРАТИ CLAIR DE LUNE, ЩОБ МАМА НАРЕШТІ ВІДЧЕПИЛАСЯ.
*БУТИ ЧУДОВОЮ ВЧИТЕЛЬКОЮ
ДЕРЖАВНІ ШКОЛИ НЬЮ-ЙОРКА ВАКАНСІЙ НЕМАЄ
*ЗРОБИТИ ТАТУ
*ВИСТУПИТИ НА СТЕНДАПІ! РАЗ У ЖИТТІ! Я ДОТЕПНА
І я постійно втрачаю друзів.
У дружбі я — Марі Кондо.
Якби Марі Кондо викидали, а не вона.
Вперше?
Я недавно зустріла подругу, і...
Усе буде добре.
Вона була прекрасна, з животиком.
Навіть якщо провалишся, ти все одно гарна.
-«Не знала, що ти вагітна». - Класна футболка. Дуже сексі.
Я б трахнув твою футболку.
Я спала з ним.
І мій час вийшов. Дякую. Оплески вашому ведучому. Добраніч.
Я Джексон.
Привіт. Алекс.
Наша наступна жертва...
- Хочеш зустрітися пізніше? - Тобто гість. Він тут вперше.
- Не дуже. - Алекс Роуз. Підтримаймо його.
Усім привіт.
- Привіт. - Привіт.
Ви, мабуть, чекали побачити хлопця, коли почули «Алекс».
Це не вперше.
У дитинстві було нелегко з хлопчачим ім'ям.
Я приходила додому заплакана, бо мене всі дражнили,
і благала свого брата, Джоана, побити їх.
Це не смішно!
Але я б з тобою поцілувався.
Про що я?
Коли мені було 15, я втюхалася в друга мого брата, Джеремі.
І коли вони приходили зі школи, я сідала поруч із ним,
така класна й приваблива,
і казала «Як справи?» І він казав...
Відсмокчи!
Чуваче, у чому проблема?
Знайомтеся, це Джексон.
Він підкотив до мене за лаштунками. Сказав, що трахнув би мою футболку.
Я задумалася, але згадала, що занадто люблю цю футболку.
І, чесно кажучи, мікропеніси — це занадто старомодно.
Справді, і це все? Один жарт про член?
Я б тоді принесла всю свою теку. Вона отакенна.
Добраніч, Нью-Йорку.
Супер. І навіть на три хвилини раніше. Ідеально.
КАМЕДІ-КЛУБ
- Привіт. - Привіт.
- Що ти тут робиш? - Ти мене запросила.
Так? Сподіваюся, моя ганьба посмішила.
І зовсім не ганьба. Усі посміялися. Наприкінці.
А ти заслужила це.
Один є, лишилося 11.
Я недарма тебе випадково запросила.
Привіт, квасолько.
Я б віддала все, щоб побачити тебе на тій сцені.
До всирачки налякану.
Так.
Але живу, скажи?
Ти була безстрашною в дитинстві.
Як думаєш, що сталося?
Не знаю, що сталося.
Життя.
Думаю, ти зазнала серйозних невдач.
І я розумію.
Але я бачила, як ти поступово почала схилятися
до того, що безпечніше і менш болісно.
Але, сонечко, якщо ти змиришся, страх і біль нікуди не зникнуть.
І я знаю це з власного досвіду.
Тому хочу, щоб ти дещо спробувала.
Я хочу, щоб весь наступний тиждень ти щодня робила щось, що тебе лякає.
Одну річ, від якої в тебе вивертає шлунок.
Так я почувалася, коли пішов твій тато,
а я започаткувала бізнес.
Це було дуже страшно.
Але змінило моє життя.
- Ясно? - Ясно.
Побачимося на наступному записі.
Кінець зв'язку.
Не знаю, чи здатна я робити щось страшне щодня,
крім того, що вже роблю.
Я б міг робити щось двічі на тиждень, якби пив заспокійливе.
Що б зробив першим?
Це легко. Пішов би в кабінет до старого Саллівана
і запитав, чому я не повноправний партнер.
Щоразу, як я кажу собі, що зроблю це, мене починає нудити.
Це смішно. Я дорослий чоловік.
З кетчупом на краватці?
В якого був кетчуп на краватці.
Який боїться попросити те, на що заслуговує.
Тоді йди завтра до Саллівана й вимагай своє.
І байдуже, що він найстрашніший, найдревніший старий у Нью-Йорку, так?
Так. Твоя правда.
Так завтра і зроблю.
Чи післязавтра.
А ти?
Тут усе просто.
Помиритися з татом.
Ми ніколи не ладнали.
А мої брати такі бездоганні,
що в його очах я завжди невдаха.
Але ти не невдаха.
Невже? Тому не можу прочитати хоча б один розділ «Мобі Діка»,
не заснувши?
І мене не кличуть на співбесіди.
До речі. Я безоплатно допомагаю в жіночому притулку
в Нижньому Іст-Сайді. Там є клас...
- Ти допомагаєш жінкам з притулку? - Так.
Який ти скромний, Бредлі.
Я про те, що є клас для старших школярів, які там живуть,
і їм потрібен учитель до кінця семестру.
Не цікавить?
Може.
Так.
Чому ти такий добрий?
Матимеш бонус, якщо я отримаю спадок?
Ого. А оце було образливо.
Не знаю чому.
Просто подумав, що ти підійшла б для цієї роботи.
КВІТЕНЬ
Знаю, про що ви думаєте.
Нащо така дівчина читає таку книжку?
Ви вже мене переплюнули. Я подужав лише перший розділ.
Я теж. У школі, а потім і в коледжі.
А недавно я сиділа в TikTok,
відчуваючи нечуваний рівень самозневаги, і спробувала ще раз.
Щось сталося, я ввійшла в ритм і тепер не можу зупинитися.
Тобто мені пора завести TikTok?
Обережно, двері зачиняються.
Наша вчителька, місис Моннелл, народила передчасно.
- Тому вдячна, що ви зголосилися. - Вдячна, що запросили.
Мета — щоб діти вчилися спокійно і стабільно,
і встигали за шкільною програмою, поки живуть тут.
- Часом це тижні, часом — місяці. - Ясно.
Плани занять і досьє на кожну дитину.
Потім зустрінетеся з д-ром Тейлором, терапевтом, який нас консультує.
Якщо щось потрібно — попросіть.
А я скажу, чому не можу вам це дати.
Удачі.
Доброго ранку.
Я міс Роуз.
Агов, народ, можете заспокоїтися, щоб ми могли почати?
Аароне!
Аароне, годі. Віддай мені светр.
- Віддай їй, будь ласка, светр. - Це не смішно.
Аароне, годі. Рожевий тобі не личить.
Гаразд.
- Ваша величносте. - Дякую.
Дехто думає, що «Гамлет» — п'єса про вагання.
Ну, знаєте, почуття, коли не можеш обрати між Едвардом і Джейкобом,
чи хто там тепер модний вампір.
Міс Роуз, вам варто оновити приклади.
Я хочу, щоб ви написали про момент,
коли вам треба було зробити щось важливе.
Але, як Гамлет,
ви не могли змусити себе діяти.
У вас 30 хвилин.
Ого, це дуже гарно.
Дякую.
Але це не наше завдання. Хіба ні, Езро?
Байдуже.
А це непогане слово в контексті «Гамлета».
- Чому б не почати з нього? - Бо мені начхати?
Бо «бути чи не бути» — це тупе запитання?
Може.
А може, це найважливіше запитання?
А якщо ти не згоден, то можеш про це написати.
А я поки помилуюся твоїми прекрасними творами.
Гей, ану віддайте!
Віддам. Щойно закінчиш.
- Езро, що ти зібрався робити? - Діяти.
Боже.
Він не виконав завдання і показав мені палець.
Коли ви забрали цінну для нього річ.
- Але я не знала. - Для цього я дала вам файли.
- За десять хвилин до уроку. - Алекс, ці діти зараз дуже вразливі.
Перш за все, ви маєте розуміти, чи здатні на це.
Міс Говард, я можу їх учити. Я хочу. Не звільняйте мене.
Кого звільняють?
Нікого. Поки.
Це Алекс Роуз, вчителька, яку порадив Бред Акерман.
Це її перший день і поки не надто вдалий.
Пам'ятаю твій перший день, Керол. Навіть цілий тиждень.
Дуже смішно.
Поясниш Алекс, як у нас тут усе працює?
Так, з радістю. Дівчина з «Мобі Діком».
Це прозвучало якось неправильно.
Торік померла мама Езри, і він тут з тіткою,
поки вона розбирається зі складною сімейною ситуацією.
Моя мама недавно померла.
Співчуваю.
Дякую. Але я подумала,
це може допомогти налагодити контакт.
Так, думка непогана. Просто...
Я б трохи зачекав, перш ніж спробувати.
- Але я... - Такі, як Езра, схожі на котів.
- Котів? - Треба почекати, щоб підійшов він.
Навіть коли все тіло кричить: «Почухай його за вушком».
- Терпіння... - ...це чеснота.
- Точно. - Так, я ще досі над нею працюю.
Дякую, докторе Тейлор.
Звертайтеся, міс Роуз.
Алекс.
Ґаррет.
Переглянемо решту досьє?
Звісно.
Так. Ой, чорт. Я не можу.
Думала, ми закінчимо о шостій, бо мені ще треба на вечерю...
З татом. Я вечеряю з татом.
Але можна продовжити іншим разом?
Так. Я тут щопонеділка й щочетверга.
Чи можеш мені дзвонити в будь-який час.
Привіт, тату!
Привіт.
Вибач, поїзд затримався.
Завжди лишай час про запас, тоді не буде...
...ніяких проблем. Знаю.
Але життя без проблем було б нудним, хіба ні?
Так. Візьму це до уваги.
Ходімо. Як у тебе справи?
Добре.
Притулок для жінок. Це щось новеньке.
Але це добре. Я радий, що ти знову навчаєш.
Дякую. Треба постаратися, щоб не звільнили.
- Не треба, Алекс. Годі. - Не треба що?
Принижувати себе. Це не смішно і не мило. Ти вже доросла.
А ти думав, це смішно?
- Та ні. - Ага.
Але твоя мама завжди казала, що мій гумор трохи...
Вона дуже хотіла, щоб ми краще ладнали.
- Щоб не гнівалися одне на одного. - Я за. І я на тебе не гніваюся.
Гаразд, часом я трохи дратуюся.
Тату, я намагаюся пробити собі новий шлях
і хотіла б відчувати, що ти
мене підтримуєш.
Лукас розповів про заповіт. Тому звісно, чим зможу — допоможу.
Ні, я не про гроші.
Я про емоційну підтримку, тату. Боже.
Що?
- Схоже, гніваєшся ти, а не я. - Я не гніваюся.
Гаразд, може, трохи.
Через що?
У глибині душі я завжди відчуваю, що розчаровую тебе.
- Пам'ятаєш, я сказала, що кидаю навчати? - Так.
Ти тоді сказав, що не здивований.
- Ні. - Так.
Ні, я сказав, що розчарований.
Кілька перешкод — і ти відмовилася від кар'єри, яка була тобі дорога.
Що я мав робити? Брехати та обіймати?
Не ображайся, але про це дбала твоя мама.
Так, бо яка притомна людина обійматиме свою дитину,
коли її несправедливо звільнили?
- І мама ніколи не брехала мені. - Та ну!
Як скажеш. Це вона хотіла примирення.
- Думаєш, мама була ідеальна. - Дуже крута.
Не дай Боже хтось скаже слово,
яке похитне її п'єдестал. Але я кажу тобі:
вона не була ідеальна чи свята.
Та невже? І що ж такого жахливого вона накоїла?
Віддала собаці жувати твої капці?
- Не смішно. - Не заплатила штраф у бібліотеці?
Збрехала податковій? Ой, чекай, вона зрадила тебе?
Тату?
Даруйте, можна мені чек?
Тату.
Вона тебе зрадила? Ти це маєш на увазі?
Тату, не можна сказати таке й просто піти геть.
Мені тоді було 15. Невже сталося це?
Чому ти тікаєш? Стій!
У шлюбі буває різне, Алекс.
Але ми пережили це і мали ще кілька чудових років разом.
Нехай так воно й лишиться, гаразд?
Ні, не гаразд.
Прошу, я мушу знати.
Це було до твого народження.
То була не просто інтрижка. Дещо...
Сталося дещо інше.
Може, прогуляємося, люба?
Ти знущаєшся?
Поясни мені ще раз.
- Ти кажеш, що тато... - ...не мій справжній батько.
У мами був роман з музикантом, на ім'я Джонні Альварес.
Схоже, він грав у клубі, в який вони ходили.
Це просто...
Не знаю, що казати.
Джонні Альварес?
- Ясно, хто подобався мамі. - Лукасе.
Вона розірвала стосунки, коли завагітніла.
І вони з татом домовилися не розповідати мені.
Нікому з нас.
Щоб так врятувати їхній шлюб.
Алекс, я не уявляю, як важко це все усвідомити.
Я десь посередині між ступором і цілковитою люттю.
Хто я така?
Чому ніхто, особливо мама, не розказав про це мені?
Але це пояснює стосунки з татом, і чому він не любить мене, як вас.
- Ні. - Це неправда, ясно?
Він досі твій батько. Він тебе виховав.
Я не знаю.
- Треба його знайти. - Не впевнений, що це гарна думка.
Джуліане, нащо таке казати? Алекс має знайти біологічного батька.
Розумію. Але компанія — це сімейний бренд, який переживає...
Що? Він переживає великі зміни, і якщо про цю історію дізнаються...
Історію? Ти знущаєшся?
Алекс, ми всі
готові на все, щоб тобі допомогти.
Я не це хотів сказати.
- Чому поганець завжди я? - Бо тобі це найкраще вдається.
Джуліан не це мав на увазі.
Просто останнім часом йому дуже важко.
Через що? Бо в нього двоє чудових дітей?
Ідеальна дружина з ідеальною роботою, для якої я, схоже, не годжуся?
Йому важко, бо померла його мама.
Ти не єдина за нею сумуєш.
Я до Бреда Акермана.
Я Алекс Роуз.
Ви домовлялися?
- Ні, але якщо ви... - Алекс!
- Привіт! - У нас мала бути зустріч?
Я збирався йти в магазин.
Ніна приїде наступного тижня, і я подумав, що пора купити нову краватку.
- Через мої слова? - Так.
Знаєш, я завжди мріяла,
що зможу змінити життя хоча б однієї людини.
Чому ти тут?
Я дочитала «Мобі Діка».
Думала забрати наступний диск і попросити тебе про допомогу.
Та звісно. Мабуть.
Я ніяк не можу збагнути, чому вона мені не сказала.
Ми ділилися всім.
Їй було страшно чи соромно?
Вона тобі ніколи на це не натякала?
Ні, жодним словом.
Якщо чесно, все це якось химерно.
Може, це те, ким вона була.
Зокрема тому й влаштувала мені ці «Пригоди Алекс у Задзеркаллі»,
щоб я з'ясувала все сама.
- Ні, надто нудна. - Що?
Постарайся, Бредлі.
Отже...
- Допоможеш знайти Джонні Альвареса? - Так, звісно. Спершу можна погуглити.
Ого, а ти все передбачив.
Гаразд, розумнице, що ти знайшла?
Лідера гурту, на ім'я Джонні Альварес, але він народився у 1918.
Я шукала Джона, Хуана, Джонатана...
Там тисячі сторінок.
Ідеально! Для випускного в середній школі.
Та ну, мова йде про неймовірну Тіну.
Ніну, взагалі-то.
Є в мене одна людина, з якою я працюю над справами про розлучення.
Але вона дорого бере.
- Якщо проблема в грошах, я можу... - Та ні, просто...
Я наче провалилася в кролячу нору.
Старі сімейні таємниці, приватні детективи,
дружба з адвокатом.
Усе втратило сенс.
То ми тепер друзі?
Непогано.
- Так? - Так.
- Лишилося підібрати відповідний костюм. - Та я збирався...
- Купити новий костюм. - Так.
«МОБІ ДІК»
Привіт, квасолько.
Подобається нова тринога, яку я купила для камери?
Непогано, просто трохи хитає.
Наше крісло.
Треба трошки освіжити.
Подбаю про це, перш ніж я...
Перш ніж я... Чому так важко сказати «помру»?
Я помру.
Як там написано?
«Які нам сни присняться після смерті, коли...
«...позбудемось земних суєт».
Звучить приємно.
Наче я можу лишитися, але в якомусь класному сні,
без болю і страждань.
До речі, про страждання. Чого ця книжка така довга?
Я все намагалася знайти якийсь натхненний зв'язок
між книжкою і твоїм списком.
І єдине, що спало на думку:
я Ахав, а ти — мій кит,
і я відправила тебе в цю безнадійну подорож.
Я знаю, я нахаба.
- Ні, мамо, ти... - Скажи?
Що я роблю? Вдаю з себе Бога?
Наче я якийсь взірець...
мудрості й чеснот. Але запевняю тебе, люба моя, що це не так.
Так, слухай,
тато мені сказав.
Правда в тім, що я...
Я...
Я прокинулася сьогодні й думала,
що звільню тебе від цієї безглуздої місії.
А потім знову глянула на список
і, кажу тобі, я розумію, що тобі тоді було лише 13 років,
але це карта
до найкращої версії тебе. Розумієш?
Просто знай: якщо тобі важко і ти почуваєшся невдахою —
це нормально.
Просити про допомогу не соромно.
І зараз я розумію це дедалі краще щодня.
«Звіть мене Ізмаїлом».
- Одне з найкращих вступних речень. - Так.
Пам'ятаєш, як я казала: «Зви мене мамою,
але не забудь позвати».
Гаразд, квасолько.
До зустрічі.
Люблю тебе. Кінець зв'язку.
Пам'ятаю, ти була доволі здібною ученицею.
Дуже щирою, але не дуже дисциплінованою.
Я хотіла грати Green Day і Фіону Еппл,
а ви змушували грати гами і Баха.
Тоді чому Clair de Lune?
Мама її обожнювала.
Твоя мама була дуже особлива.
І я засмутилася, коли почула про її смерть.
Я знаю, що у вас мало учнів, міс Вайман,
але вона була б дуже рада, якби знала, що я вчу її з вами.
Гаразд, три умови.
Не запізнюватися.
Грати щодня. Гами теж.
І виступити на червневому концерті.
*ДОПОМАГАТИ ІНШИМ, ЩОБ ЗМІНИТИ СВІТ НА КРАЩЕ
*ЗРОБИТИ ТАТУ — НЕ ОБОВ'ЯЗКОВО! *ПОСПАТИ В НАМЕТІ У ПОВНЮ
*ЗІГРАТИ З КИМОСЬ ІЗ «НІКС» СМИКНУТИСЬ ЛІВОРУЧ, ПОБІГТИ ПРАВОРУЧ
*НАВЧИТИСЯ ВОДИТИ — БЕЗПЕЧНІШЕ ПРОПУСТИТИ!
ТАТО: ДУМАЮ ПРО ТЕБЕ. ПОДЗВОНИ, КОЛИ ЗМОЖЕШ. ЛЮБЛЮ
Я була в бібліотеці й побачила книжки, які можуть тебе зацікавити.
Хочете купити мою повагу?
Радше позичити. Їх треба повернути через два тижні.
Я знаю, що ти цікавишся мистецтвом, тому вибрала кілька книжок,
зокрема цю неймовірну біографію Еґона Шіле.
- Він... - Я знаю, хто він.
А ще цей диск.
ГАМЛЕТ
Нью-Йорк, наш час.
Десь 90 хвилин. І актор, який грає Гамлета, красунчик,
тому спробуй глянути.
Агов, міс Роуз!
Так.
Я не вдавала, що Езра кіт, і так — це вилізло мені боком...
Так, справді.
А ти гарний.
Ні, нічого. Передавай привіт Тео. Усе, бувай.
- Привіт. - Вибач.
- Ти казала? - Я не вдавала, що Езра кіт.
Ні, після цього.
Здається, я сказала, що ти гарний.
- Точно. Дякую. А ти... - Мокра, зла і розчарована. Допоможи.
Ти не дзвонила.
Знаю. Я збиралася.
Потім з'ясувалася химерна сімейна історія...
Який збіг.
Це якраз моя спеціалізація, і я б з радістю допоміг.
Але запізнююся на зустріч, а потім у мене ще й захід, тому
я так вирядився.
А ходімо зі мною!
Моя пара не зможе,
зате ми зможемо поговорити про Езру чи про що завгодно.
Ой, не знаю.
Таких, як я, не водять на вишукані заходи.
Хто сказав?
НЬЮ-ЙОРКУ НЕ БАЙДУЖЕ
- Фантастика. - Круто, скажи?
Чорт, це Патрік Юїнг?
Стривай, ти любиш баскетбол?
Була розігруючим захисником у шкільній команді.
Обожнювала «Нікс». Мені треба з ним поговорити.
Це довга історія. Розкажу, якщо будеш добре поводитися.
Якщо будеш добре поводитися, я вас познайомлю.
Ти його знаєш?
Я здам пальто. Зараз повернуся.
Патрік Юїнг.
- Так. Дякую. - Прошу.
Хіба ти не маєш бути у смокінгу?
Хіба ти не маєш бути у вечірній сукні?
Не будь таким гендерно-нормативним.
Хоча б краватка в тебе гарна. Чудовий вигляд, адвокате.
Так і є, скажи?
Алекс, це Ніна Келлер. Ніна, це моя клієнтка, Алекс Роуз.
Дуже приємно, Ніно. Багато про тебе чула.
І я про тебе. Ти, мабуть, улюблена клієнтка Бреда.
Ніні запропонували очолити Мангеттенську ініціативу мера.
- Клас. - Вона повертається у Нью-Йорк.
«Я думала, що втекла, але мене затягнули назад».
Вітаю.
Що ти тут робиш? Не думав зустріти тебе в такому місці.
Вона зі мною.
Ґаррете.
- Ніно. - Докторе Тейлор.
- То ви знайомі. - Знайомі.
Цілком логічно. Ґаррет знає всіх.
А я думала, що особлива.
Ти особлива. У нас із Ніною колись було кошмарне побачення.
У стосунках не може бути двох альф.
Хтось має бути бетою.
Мабуть, це моя роль.
Я не це мала на увазі. Ти альфа, про якого мріє кожна дівчина.
Чули? Я альфа...
Випиймо за альфу.
- За альфу Бреда. - Будьмо.
- Ого, це... Будьмо. - Я просто у захваті.
Мені скотч 16-річної витримки. Дякую.
Багацько людей зібралося.
Привіт, так. Непогано впоралися, скажи?
Зокрема завдяки тому, що твоя фірма викупила три столики, так?
Так. Це дешевше, ніж зробити мене партнером...
Отже, ти з Ніною?
Так. Отже, ти з Алекс.
Вона люб'язно мене виручила.
Так, на неї схоже. Але вона не у твоєму стилі.
А яка в моєму стилі?
- Не знаю. Трохи менш... - Передача і переможний кидок!
Глядачі шаленіють.
Менш ніж оце.
Це було легендарно.
Точно. Саме те, чого мені бракувало, хоч я й не знав.
Найкращий гравець «Нікс»!
Не можу повірити, що ти взяла в Патріка Юїнга імейл.
- Він просто хотів мене позбутися. - Ні.
Ти його зачарувала.
Як зачарувала мене.
Знаєш, мені подобається з тобою говорити.
І слухати, як говориш ти.
Мені теж подобається з тобою говорити.
І слухати тебе.
І часом
глибоко зазирати тобі в очі.
Хочеш пограти в дивоглядки?
Ого.
Не хочу тебе відривати, бо маю намір перемогти чесно, але
як щодо справжнього побачення?
- А як же те, що ми... - Працюємо разом?
Я ж звичайний консультант.
У тобі немає нічого звичайного.
Я хотіла зробити це, відколи побачила тебе в поїзді.
То як щодо побачення?
А що ми тоді весь вечір робили?
А, ну гаразд.
ЧЕРВЕНЬ
Отже, Лукас — мій дружбан, завжди ним був.
А із Зої ми подружилися, щойно вони почали зустрічатися.
А Джуліан — син номер один, викладає право в Колумбійському.
Ого, я вражений.
Так, він теж.
Чорт, не хотіла сьогодні запізнюватися.
Ми не запізнилися.
Ти не мусиш нічого доводити ні братам, ні батьку, нікому.
Дякую.
- Вибач. Я не... - Якщо про лекцію...
- Ґаррет — зірка. - Ні, це цікаво.
Так.
Можна дещо сказати?
Ти маєш інший вигляд. У хорошому сенсі.
І почуваюся інакше.
Ґаррет на це теж трохи впливає, але...
- Це ще і список мрій. - Так?
Так. Не знаю, чи виконаю я все,
але хіба в цьому суть?
А з татом помирилася?
Думаю, він хоче якось це владнати.
Знаю, але...
Спершу я хочу дізнатися про Джонні, а наші пошуки поки марні, тож...
- Друзі, ваш столик готовий. - Підіймайтеся.
До речі, про список.
Ти нізащо не здогадаєшся, що я робитиму завтра.
Яка чудова й оригінальна інтерпретація.
Далі Александра Роуз зіграє Clair de Lune.
Даруйте. Вибачте.
*НАВЧИТИСЯ ГРАТИ CLAIR DE LUNE, ЩОБ МАМА НАРЕШТІ ВІДЧЕПИЛАСЯ.
Пам'ятаєш літо, коли ви з братами
влаштували і автомийку, і продаж лимонаду,
а вони думали, що всі гроші підуть на їхні відеоігри...
Освіта — важлива частина підтримки сімей, поки вони живуть тут.
Але ти всюди розвісила це,
поки вони не відступилися,
і всі гроші пішли на благодійність.
*ДОПОМАГАТИ ІНШИМ
БЛАГОДІЙНИЙ ЗАХІД ЕСТЕР-ХАУС
$10 000 ЗА ГРУ З ПАТРІКОМ ЮЇНГОМ
Ти заплатиш?
- Так. - Ти?
- Я і ти, сам на сам. - Боже.
*ЗІГРАТИ З КИМОСЬ ІЗ «НІКС»
Що вмієш, мала?
*ВІДІРВАТИСЯ В МОШ-ПІТІ!
Боже! Усе гаразд?
Я казала, ніяких мош-пітів.
- Так! - Так!
Тільки не наближайся до тату-салонів і будь-якого транспорту.
*НАВЧИТИСЯ ВОДИТИ
Я намагаюся.
- Знаю, але... - Тримаєш?
Я хочу, щоб ви написали листа самим собі.
Ну нарешті. «Бути чудовою вчителькою».
Я подивився фільм, який ви дали.
Я завжди це знала.
ЧОМУ ТАК СТРАШНО? ХТО Я Є
І якщо ти дивишся це зараз...
Алекс, я дуже тобою пишаюся.
- Привіт. - Привіт.
*ЗНАЙТИ СПРАВЖНЄ КОХАННЯ
Алекс?
Алекс!
- Привіт! - Тату.
Що ти забула в цих хащах?
Зустрілася на каву з колегою.
А ти?
Мав зустріч неподалік. Чекаю на свій «убер».
Вибач, що я пропала.
Ні, я розумію.
Здається, що розумію.
Мені треба ще трохи часу.
Ясно.
Радий був бачити.
- Вибач, що запізнилася. - Та ні. Це я рано. Clair de Lune.
Дев'ять є, лишилося три.
В унісон.
Хочу знову залучити детектива.
Знаю, що вона зайшла у глухий кут, і це купа грошей...
Я вже це зробив.
Повернеш мені гроші потім. Чи ні.
Просто можеш бути моїм стилістом.
Головне — це знайти Джонні, так?
Дякую.
Та нема за що.
О, сандвічі.
Як справи з Ґарретом?
Дуже добре.
Гаразд.
Чого так на мене дивишся?
Це дурниці, але...
Дивно, що він не хоче ночувати в мене? Фільми чи ресторани теж завжди обирає він.
Наче ми живемо в його світі,
а він лише зрідка навідується до мене.
Так.
Що?
Це не дрібниця.
Як пізнати людину, якщо не бачив її книжкових полиць
чи фігні, яку вона тримає в холодильнику?
Чому ти стаєш такий дивний, коли ми говоримо про Ґаррета?
Я думала, ви друзі.
- Ми друзі. У певному сенсі. - Ті, які недолюблюють одне одного?
Я про те, що це варто обговорити, поки стосунки не почали псуватися.
Ясно.
Сакіна виросла тут, але працює в Мумбаї, займається мікрофінансуванням.
А Рассел — президент Інституту психіатрії.
Можна тебе попросити?
- Ага. - Можна не говорити про список?
- Чому? Всі обожнюють цю історію. - Це не історія, а моє життя.
І я вже почуваюся, як улюблений фокус для гостей.
Так, звісно. Про список не говоримо.
Усе гаразд?
Так.
Алекс?
Це дрібниця, просто...
Чому ми не лишаємося в моїй квартирі?
Не влаштовуємо там вечері.
Бо тобі подобається моя квартира.
Так, вона прекрасна. Просто...
Вона твоя.
Це твоє життя, твої друзі і...
Не знаю. Я думала, що ти хочеш стати частиною і мого життя.
Хочу. І ми зустрічалися з твоїми рідними. Ми...
Обідали один раз.
Ти кажеш, що я маю краще проговорювати свої почуття...
Ну от, проговорила.
Дякую і пробач.
Пробач. Твоя правда. Я...
Я поганий гість, бо трохи схиблений на контролі.
Я дуже схиблений на контролі.
Тоді варто звернутися до лікаря.
Чи пожити в тебе.
Справді?
Справді.
Ой, одну секунду.
Привіт, Бредлі.
Так, що сталося?
Боже мій.
- Люба? - Мого тата знайшли!
Джонні знайшли.
Він у Вермонті, досі музикант, просто під іншим ім'ям.
- Тому ми його не знаходили. - Неймовірно.
Твій батько зник?
Ні. Так.
Це довга історія, яку тепер доведеться розповісти.
Але я не встигла прочитати твою статтю у «Нью-Йоркері»,
а Ґаррет не хоче говорити про Меган Маркл.
Привіт, я Алекс.
- Привіт. - Привіт.
Привіт.
ЖОВТЕНЬ
І що ти надумала?
Ми з Ґарретом завтра їдемо в Берлінгтон.
Я піду у клуб, де грає гурт Джонні, а далі побачимо.
А це не занадто агресивно?
Може. Але якщо я йому подзвоню, він мене відшиє,
а це я навряд переживу.
Побігла. Прийшов перший гість.
- Триматиму в курсі. - Щасти.
Дякую. Біжу!
- Та-да! Привіт! - Привіт!
- Як ти? - Заходь.
Квартира з новими меблями просто фантастична. Така...
Маленька?
Така твоя. Дуже гарненька.
Ти милий.
Так, це я віднесу на кухню і піду перевдягнуся.
Почувайся як удома.
Дякую. Так.
У крісло не сідай. Треба полагодити пружини.
Ясно.
Можеш відчинити?
Привіт.
Ого. А ти гарніший, ніж казала Алекс.
- Я Меґан. - А я...
Звісно ж, Ґаррет. Це моя дівчина, Нелл.
Алекс, ми прийшли.
Зараз вийду.
Привіт. Як справи?
- Привіт. - Ого, яка крихітна квартирка.
Цікаво, скільки вона платить.
Боже мій.
Алекс, ти зробила тату?
- Невже це... Так. - Список!
Не віриться, що вона вже стільки встигла.
Вона ще не викреслила останнє.
Не гальмуй, Ґаррете. Новий рік уже скоро.
Я відчиню.
Обожнюю, як вона відчиняє двері в чужому домі.
Привіт.
- Привіт. Я Зої. - Привіт.
- Нелл. Дуже приємно. - Багато чула про тебе.
Лукас. Дуже радий.
Так, чекайте. У мене є хороше.
Ви б радше полетіли на 100 років у минуле чи в майбутнє?
Звісно, в майбутнє.
Реактивні ранці, ліки від раку, вічне життя.
Усе так райдужно і весело, але невже...
Хто хоче жити вічно? Я часом ледве доживаю до п'ятниці.
- Чи середи. - Так. Точно.
- Серйозно. - Я хочу жити зараз.
- Читали «Силу теперішнього»? - Боже.
- Звісно. - Що?
Мене бісить, коли просять скинути грошей. Я ж не...
- Боже, це так ніяково! - Не робіть так.
Ви перегинаєте. А тебе що бісить?
Коли кладуть забагато кінзи.
Що? Я мала дізнатися про це лише зараз?
Сандалі зі шкарпетками. Вибач, діду.
- Оце так проблема. - А в чому суть?
Що? Ну, типу... Потім поясню. Народ, я не можу...
Ні, хочу почути її. Бо її мільйон речей бісить.
У мене запитання до Ґаррета. Але без осуду.
У тебе колись був роман з пацієнткою?
Серйозно?
А що, Меґан? Ти спала з кимось зі своїх лікарів?
Дерматолог рахується?
Ура!
- Ура! - Ура!
Ти колись спала зі своїм лікарем?
Невже таке я справляю враження? Виродка, який спить з власними пацієнтами?
Ні, це лише гра. Ми просто розважалися.
Сьогодні ж було весело.
Може, не всім.
Коли ти влаштовувала вечерю, ти хоч трохи думала про те,
щоб зібрати людей, в яких є хоча б щось спільне?
Крім мене? Бо я думала, що цього має вистачити.
Агов.
Вибач, якщо ти почувався зайвим, а я не помітила.
Я просто раділа, що ти поспілкуєшся з моїми друзями.
І буду вести беззмістовні розмови про все і ні про що?
Знаєш, що сказала Меґан?
Піднатужити дупу, щоб ти могла викреслити «кохання» зі списку.
- Та ну. - Не знаю, що образливіше.
Що ти досі це не викреслила, чи що підсвідомо
ти зі мною лише заради спадку.
Краще ще раз подумай, що ти щойно сказав.
Срати я хотіла на ті гроші. За кого ти мене маєш?
А я не знаю, як назвати
сьогоднішній вечір чи наші стосунки.
Ми в моїй квартирі вперше, відколи я сюди переїхала,
з моїми недолугими друзями, які верзуть дурню.
Може, мені краще піти.
Слушна думка.
До зустрічі.
Ґаррете, чекай. А як я поїду у Вермонт?
- Чипси? - Так.
Дякую.
Усе гаразд?
Так.
Ні.
Він ігнорує мої дзвінки й повідомлення. Це прекрасно.
Ви такі класні, що погодилися. Я дуже вдячна.
Це ж пригода.
Якби я знайомилася з батьком, мені б не завадила підтримка.
Що?
Я намагаюся набрати вагу.
Я надто гарний. Люди починають думати, що я несправжній.
Бачиш? Вона не сміється.
- Ти так сказав? - Бо це правда.
Може, я сміялася про себе. Не знаю.
Тоді смійся про себе гучніше.
Господи.
- Невже? - Сміється.
- Інше діло. - Що?
А можна змінити музику?
Так, звісно.
Чуєш.
А якщо я не сподобаюся тату?
А якщо він тобі?
Це ти мене так заспокоюєш?
А якщо я не сподобаюся йому, а він мені? Таке в мене вже є.
Боже, Ніна така красуня.
У неї шия, як в Одрі Гепберн.
Ти на вуха поглянь.
- Справді? - Я серйозно, так.
Ого!
Як золота сфера, створена богом сонця.
А її шкіра...
Так.
І секс неймовірний?
Навіть якщо ні, я б була така вражена своїм щастям,
що він здавався б мені неймовірним.
Щоб ви знали, я чую все, що ви кажете.
Єдине, що бісить, — вона говорить уві сні.
Ми бронювали номери. На ім'я Александра Роуз.
І Бредлі Акерман.
- Бредлі Акерман. - У нас для вас дещо є.
Той самий Акерман?
- Ви актор? - Ні.
Припини.
- Дякую. Нас влаштує. - Гаразд.
А є Бредлі Акерман?
Ні. Так завжди казав мій тато.
- Наступна зірка... - Кілька підписів.
- Даєте нам кращий номер? - Звісно.
Слухай! Нам дають номер люкс.
Клас.
- Так, чудово. - Гаразд. Дякую.
Прекрасно.
Привіт.
Ну що, готова?
Так.
А де Ніна?
Термінові справи по роботі.
На щастя, вона знайшла квиток на літак.
Ти як?
Який я маю вигляд? Це...
Чудовий.
Справді?
Дякую.
І за те, що ти тут, теж.
Ну гаразд.
Усе буде чудово.
Ага.
Усе буде чудово.
КОЧІВНИКИ
Ходімо звідси. Це була жахлива ідея.
Чекай. Послухай.
Глянь на мене.
Зроби вдих.
А тепер іди й поговори з ним. Не забувай, що я тут.
Гаразд.
Чорт.
Привіт.
Телефон є?
Так.
Так? Дай сюди.
Що?
Зробимо селфі.
Хай краще лишиться воно, а не дірка в голові від ваших поглядів.
Вибачте, ми...
Ви з податкової?
Ні... Ми не з податкової.
Мене звати Бред, а це Алекс.
Александра, якщо точніше.
Роуз.
Привіт.
Александра.
Сюрприз.
Александра Кароліна Роуз.
Знаєш моє повне ім'я.
Звісно. Я написав пісню, коли ти народилася.
Називається Una Rosa Con El Nombre De Otra.
Сумна пісня про кохання.
Про Елізабет і тебе.
А є запис?
Ні. То був спосіб якось впоратися із життям у той момент.
А яка музика тобі подобається?
Всяка.
Останнім часом слухаю одну мексиканську співачку.
Наталію Лафоуркаде.
А ще я вчуся грати на фортепіано.
Стільки зусиль треба докласти, щоб хоч щось вийшло. У будь-чому.
Так. У житті, наприклад.
За пам'ять про твою прекрасну матір.
Будьмо.
Можна запитати?
Ти колись мною цікавився?
Звісно.
Якось ми давали концерт у Нью-Йорку.
І поки ми були в місті,
я поїхав у Бруклін і припаркувався біля вашого будинку.
Бачив, як зі школи повернулися твої брати.
Як Сем сигналив, коли завертав до будинку.
Аж тут відчинилися двері і...
з них вибігла дівчинка, щоб привітати татка.
Та ні, я так не робила.
Він з тобою покружляв, а потім ви разом зайшли в будинок.
Ні, це...
Семюель так зі мною не поводився.
Може, через факт, що не він мій справжній батько.
А ти.
Є факти, а є те, що насправді.
І людині треба знаходити місце для обох.
Як його звати?
- Бред. - Бред.
А він, здається, класний хлопець. Ви разом?
- Ні. - Ні?
Ні, він...
Він просто хороший друг.
- Агов, Джонні. - Так?
Ти готовий?
Так. Працювати треба.
Так, звісно.
Ми можемо ще поговорити після виступу?
Це не обіцяю, але можемо зустрітися завтра вранці.
- Де ти зупинилася? - В «Марріотті» на Чері.
Там готують непоганий хеш з яловичиною і кукурудзою.
О десятій ранку.
Було б чудово.
Побачимося вранці.
Бувай, Александро.
Привіт. Ну як?
Було ніяково, але водночас якось дуже реально.
- Так. - Інтимно.
Не знаю.
І він так цікаво говорить. Типу:
«Є факти, а є те, що насправді».
А як він запитав, чи не з податкової ми?
Справжній мужик.
Не кажи!
Він питав, чи не разом ми.
- Та ну. - Ага.
Ти йому сподобався.
Тобто ти хочеш переїхати у Вермонт.
А чому ні? Тут гарно.
- Ясно. - Тут є корови, а я обожнюю корів.
І тут є морозиво. І тато живе тут.
Ти міська дівчина.
Будеш доїти корів? Жартуєш? Це ж не...
Я не буду доїти корів. Ти здурів?
Є факти, а є правда.
Ні. Він казав: «Є факти, а є те, що насправді».
Що насправді?
Слухай. Факт: це склянка.
Правда...
Нам треба випити ще.
- Було вже три пісні Шинейд. - Треба ще.
- Додай якогось різноманіття у вечір... - Ні.
Ти просто натиснула все й одразу.
Тепер ми не знаємо...
Ого! Що? Ти просто натиснула що попало.
Не вірю, що заграла наша пісня.
Ти шикнула гучніше, ніж розмовляла.
Ой, та ну.
Це мій номер.
Вибач.
Добраніч.
- Добраніч. - Добраніч.
Ага.
В унісон.
- Це божевілля. - Зупинимося?
Ні.
Ти добре цілуєшся.
Дякую. Ти теж.
Може, менше язика. Бо трохи лоскотно.
Так, гаразд.
Вибач, у мене великий язик, і він дуже п'яний.
Нічого.
- Знаєш, що кажуть про великі язики? - Що?
Бредлі Акерман.
Так?
Іди сюди.
Привіт.
Я здогадувалася, що він не прийде.
Так.
Але я не буду плакати.
Можеш поплакати, якщо хочеш.
Правда в тім, що я дурепа.
Очікувала, що незнайомець виправить усе в моєму житті.
Дякую, що поїхав зі мною.
Ти завжди говориш, наче з тобою щось не так.
Це дурня.
Ти розумна, прекрасна, сповнена життя і...
Коли я тебе бачу, ти мене вражаєш.
І якщо Ґаррет і твій батько сліпі й не бачать цього, їм же гірше,
але необов'язково нам.
Але нам теж гірше.
Минула ніч була прекрасна.
Але це помилка.
- У тебе неймовірна дівчина... - Ніна поїхала не через роботу.
Ми посварилися і розійшлися.
Посварилися через що?
Через тебе.
Ясно. А чому ти не сказав, перш ніж ліг зі мною в ліжко?
Я знаю, що мав сказати.
- Так. - Просто все сталося так швидко...
Так.
Вибач.
Не йди. Прошу, Алекс.
Слухай, Ґаррет чудовий хлопець.
Я розумію. Він...
Він витончений, успішний, і він... Я...
Я не вірю, що ти його кохаєш. Він тобі навіть не подобається.
- Тобі просто подобаються відчуття. - Зупинися.
Коли ти з ним.
Тобі досі потрібне схвалення. Попри все, що ти зробила.
- Який ти лицемір. - Після смерті матері.
Кажеш, чого я хочу? Вчиш мене жити?
Точно, це ж робота Ґаррета.
Ого.
Усе гаразд.
Справа була не у списку.
Мене просто вибісило поламане крісло, і твої друзі...
І книжка, яку я дав, а ти не прочитала.
А потім...
Я всі вихідні сумував за тобою.
Я два дні сумував за твоєю усмішкою,
за твоїми чудернацькими звичками.
І зрозумів, що ми це переживемо. Я це переживу.
Ти не запитав про зустріч із Джонні.
Вибач. Як усе пройшло?
Не дуже.
Річ у тім,
що моя неохайна квартира, мої друзі, книжки, які я читаю...
Це все я, Ґаррете.
Це все я.
АМЕРИКАНСЬКІ ЗОМБІ: КРИВАВИЙ АПОКАЛІПСИС. ВИ ГОТОВІ?
УЖЕ В ПРОДАЖУ
Привіт.
Ходімо?
Так.
Не розумію, нащо Лукасу зустріч із брокером.
Ми не можемо продавати будинок до Нового року.
Можна поцікавитися, як ти?
Добре. А ти? Як малі?
Скучили за тобою.
Так, я теж.
Коли прийде Лукас? У мене справи.
Я тут! Привіт!
Привіт. Як справи?
- А де брокер? - Його не буде.
Що?
Так, хочу вам дещо показати.
Усе буде добре. Просто...
Що? Я не розумію.
Поспати в наметі у повню.
Сьомий пункт зі списку.
Точно.
- Це мило, але... - Ні, Хлої...
Ану припиніть. Замовкніть.
Замовкніть обоє, гаразд?
Ми це зробимо, тому...
Пропоную відкоркувати вино й почати.
Так?
Так.
Я прийшла о десятій.
Минуло пів години, година.
Джонні не з'явився. А ти сиділа й чекала.
Певно, було так боляче.
- Мені шкода. - Але не цілком несподівано.
Він класний.
І хоча він мені багато чого розказав, мені здалося,
що він про щось мовчав.
Ти подзвонила тату? Коли повернулася?
Я все розумію. Ти ще не готова, але...
Він постійно про тебе запитує.
Пригадуєш, ти казала, що новина про Джонні
багато чого пояснила у ваших із татом стосунках?
Я теж так почувався.
Але для мене це ваші стосунки з мамою.
Ваш зв'язок.
Ваші секретики, жарти «для своїх».
Наче клуб, в який у решти з нас не було доступу.
Просто подумай, що тоді відчував тато.
Лукас і я.
Так ви почувалися?
Ого.
А я...
Я гадки не мала.
Мені треба випити ще.
Я дещо згадав.
Джуліане, що ми тут забули?
О, так.
Це десь тут.
Коли ми востаннє були тут разом?
Сто років тому.
Неймовірно.
Вона досі тут.
Боже мій, чуваче. Що?
Джуліане, чортяко. І ти про це мовчав?
Навіть занудним розумникам треба якось розслаблятися, ясно?
Думаєте, вона ще нормальна? Років 15 тут пролежала.
Є лише один спосіб дізнатися.
Гаразд, Джуліан ходив сюди по свою заначку.
А ти, Лукасе? Які махінації ти тут крутив?
Я втратив цноту
у тому кутку, на тому матраці,
з Валері Гоффман.
- Ого! - Валері Гоффман?
Так.
- Тобі до неї як до неба рачки. - Та я в курсі.
- Не знаю, то був лише один раз. - Не сумніваюся.
Єдине, що я пам'ятаю,
це те, що внизу по телику весь цей час ішло шоу Опри.
А ти, сестричко?
Не хочеш поділитися секретом?
Ми з подружками влаштовували дуже витончені ночівлі.
І в одну з таких ночей кожна з нас записала
все, що хотіла б зробити в житті.
Ти про список?
Так.
І ось ми тут.
Алекс?
Так?
А які вони?
Записи, які мама тобі лишила.
- Готові? - Так.
Пам'ятаєш літо, коли ви з братами
влаштували і автомийку, і продаж лимонаду,
а вони думали, що всі гроші підуть на їхні відеоігри.
Але ти всюди розвісила це, поки вони не відступилися,
і всі гроші пішли на благодійність.
Що? Я казала, ніяких мош-пітів.
Гаразд.
Тільки не наближайся до тату-салонів і будь-якого транспорту.
Я бажаю тобі найкращого.
Ти мусиш витягнути себе з цієї ями.
Мене не буде поруч, щоб тебе розкопати, але принаймні лопату я тобі дати можу.
Пам'ятаєш котедж, який ми знімали на півночі?
А ввечері виходили посидіти на ґанку всі разом
і подивитися на місяць і зірки.
Здається, то був єдиний час, коли ми не говорили,
не дражнилися, не сперечалися.
Часом ти вмощувалася на колінах у батька,
і було просто спокійно.
То був момент, щоб відчути диво,
подумати і подякувати за те, що в нас є.
А головне, одне за одного.
Привіт.
Привіт, тату.
Дуже радий тебе бачити.
Я під'їжджав до будинку, коли повертався додому...
...ти вибігала, я тебе підхоплював, і ми кружляли.
ГРУДЕНЬ
Містере Салліван!
Александро. Радий вас бачити.
Хоч ви не зовсім раді бачити мене.
Даруйте. Я думала, прийде містер Акерман.
Бредлі просить йому вибачити.
Тепер він повноправний партнер, тому графік завантажений.
Даруйте. Він тепер партнер?
Прийшов до мене і поставив ультиматум.
Я не знав, чи відлупцювати його, чи запитати, чого він так довго думав.
Гадаю, це для нього.
Це дрібниця. Лише краватка.
І слинявчик. Це наш невеличкий жарт.
Йому передадуть пакунок.
Отже, коли Елізабет розповіла про свій маленький задум,
я сказав, що вона з'їхала з глузду.
І ми вирішили, що було б доречно мати таку людину, як Бредлі,
яка б розуміла всі тонкощі.
Хай там як, сподіваюся, цей рік не приніс занадто багато страждань.
Були важкі моменти. Але...
У цьому, мабуть, і був задум.
Річ у тім, містере Салліван,
що я не закінчила список.
Справжнє кохання чомусь досі від мене ховається.
Справжнє кохання — ще та лярва.
Запитайте в будь-якої з моїх колишніх дружин.
Є якийсь втішний приз?
Тиждень на курорті?
- На жаль, ні. - Ясно.
Лише це.
Ваша мати вважала, що буде нечесно
очікувати, що ви знайдете справжнє кохання по графіку.
І, я процитую: «Сподіваюся, вона не погодиться на менше».
Ваш спадок, люба.
АЛЕКСАНДРА
- Будинок? - Її бажання від самого початку.
Нащо була вся ця вистава...
Є невеличкий фонд,
щоб покрити витрати на податки й утримання, і якщо не переїдете зараз,
здавайте його в оренду, поки не надумаєте.
Усе на ваш розсуд.
Ой, лишенько. Ви плачете.
У сльозах я не експерт.
Покличу помічницю.
Гаразд.
Алекс, люба моя.
Мамо.
Ну от і все. Ти впоралася.
Ледве.
Я ніколи не сумнівалася.
Хочу сказати, що бути твоєю мамою
було найбільшою радістю мого життя.
Для тебе це новий початок.
Я більше не буду тобі дошкуляти. Ніяких списків чи ультиматумів.
Ти впораєшся сама.
Гаразд, додам ще одну річ.
Життя прекрасне, заплутане і складне.
І часом воно не таке, яким, на твою думку, мало б бути.
І це нормально.
Не зупиняйся і завжди будь смілива.
Добре.
А справжнє кохання...
Визнаю, я сама з цим так і не розібралася.
Але знаю одне:
за кохання варто боротися.
Зрозуміла?
- Привіт, мамо. - Привіт!
Я заварила тобі чай.
Ой, сонечко. Дякую.
Та пусте.
- А що ти з цим задумала? - Це мій маленький проєкт.
Побачиш.
Я так тебе люблю, квасолько. І любитиму завжди.
Не забувай.
І я тебе, мамо.
Прощавай.
Чорт!
Зої, нагадай чотири запитання про справжнє кохання.
Чорт.
«МОБІ ДІК»
Що ти робиш?
А на що це схоже?
Чого ти не береш слухавку? Я хочу попросити вибачення.
Гаразд, я тобі вибачаю.
І теж прошу вибачити. А от машину можна було не бити.
- Ми можемо зайти? Треба поговорити. - Думаю, не варто.
Це справді погана думка, враховуючи все, що сталося ніж нами.
Вибач, але помиритися і знову бути друзями?
Не вийде.
Я нічого не казала про дружбу.
Гаразд, тоді розібралися.
Добраніч.
Я хочу, щоб ми були чимось більшим.
І набагато більшим.
Минулого разу не хотіла.
Може, хотіла, але була занадто розгублена.
Може, треба було поставити собі кілька важливих запитань.
Чотири, якщо точно.
Ти їх записала?
«Перше: він добрий?» Тобто ти.
Тут без питань. Ти ж наче цуценя.
Мало не лабрадор-ретривер.
У мене такий був у дитинстві.
«Друге: можеш розповісти йому все, що на серці?»
Ну, так.
Я розповідала тобі все без прикрас з першого дня знайомства.
«Третє: він допомагає мені стати найкращою версією себе?»
Нема чого думати.
Гадаєш, у мене був би шанс
пережити минулий рік без тебе?
Чи зробити те, що я зробила...
без тебе?
А четверте?
УЯВЛЯЄШ ЙОГО ТАТОМ ВАШИХ ДІТЕЙ?
Байдуже.
Головне, що відповідь «так». От і маємо.
Чотири з чотирьох.
І що далі?
Ого.
А правду кажуть.
Повноправні партнери цілуються краще.
- Ми все робимо краще. - Все?
П'ять, чотири,
три, два, один. З Новим роком!
З Новим роком, Бредлі Акерман.
Хто б подумав?
З Новим роком.
Будьмо. Кохання твого життя?
Не ганьби мене.
З Новим роком, Зої.
З Новим роком, люба.
Люблю тебе.
Езро.
- Міс Роуз. - З Новим роком.
З Новим роком.
У «Парсонс» вступив.
- Не може бути! - Віриш?
- Так. - А мені не сказав.
- Ага. - Неймовірно!
Привіт, Келлі. З Новим роком. Як дитинка?
Росте.
Привіт, тату.
- З Новим роком. - І тебе, сонечко.
- Я рада, що ти тут. - А я який радий.
Господи, міс Говард з татом.
- Ми за тобою стежимо. - Не змовляйтеся.
- Аякже. - Це все, кінець.
- Та ну ні. - ...твою точку. І гаплик.
- Ще не втомився від них? - Вони винайшли...
Ти не казала, що це твій колишній зробив «Американських зомбі».
- Та гра така банальна й нудна. - Молодець.
Мені так здалося після 36 годин гри в неї.
Гаразд. Прошу уваги.
Підійдіть усі сюди, любі гуляки. Ну ж бо, заходьте.
Хочу сказати тост.
Як же приємно бути в будинку,
де Лукас, Алекс і я виросли.
Як вам відомо, цей рік був не найлегшим.
Він нас випробував.
Тому хочу подякувати давнім друзям,
новим друзям, і, звісно, нашій чудовій любій мамі.
З Новим роком!
- З Новим роком! - Будьмо.
Будьмо.
СПИСОК МРІЙ
Переклад субтитрів: Ірина Кожанова