Subtitles by sub.Trader subscene.com
На панаира искаше да ми спечели огромно плюшено мече.
Похарчи всичките си пари, защото все не уцелваше.
ПРЕДИ 8 ГОДИНИ
Накрая спечели утешителна награда.
Тогава си казах, че може би той е моята утешителна награда.
Дойдох в Ню Йорк да уча и да сбъдна мечтите си,
а той играеше "Хейло" и обмисляше да си татуира пенис.
И тогава просто му го казах.
"Може би трябва да се разделим."
Очаквах да отговори: "Не, не мога да живея без теб".
Но вместо това каза: "Може би си права".
И всичко свърши.
И от любовта ни остана само това тъжно пате за второто място.
И всичките му притежания.
Това фиксаторът му ли е?
Махаше го, когато се целувахме или хапвахме.
Любимите ми спомени.
Трябва му. Устата му е като на акула.
Не слушай Аманда.
Колекцията ти е странна и много сладка. Все едно си антрополог.
Вярно е, Надин.
Живея в пещера със сувенири, като Малката русалка.
Не е лошо да си сантиментален. - Така ли?
Беше сантиментално, когато бяхме на 12 г. Сега е пълна лудост.
Гума от велосипед?
Това е истински боклук.
Какво, по дяволите?
Използван кондом? - Дори не е отворен.
Гаден кибрит, стари... Пионка от "Монополи"?
Това е различно.
Не е негова.
Съжалявам, Луси.
Знаете традицията при раздяла.
Хайде да чакаме пред магазина някой да ни купи вино.
И ще го изпием със захарни сламки. - Да.
Да вървим! - Хайде.
Ключовете за колата му?
Бръм-бръм, кучко.
СЕЛЕНА ГОМЕС ГРАМЪРСИ ТИЪТЪР
Да тръгваме, Луси.
Галерия на разбитите сърц
Хайде, Луси!
Луси!
ДНЕС
Ето го. - Какво става, "Сивите градини"?
Списъкът с гостите за галерията довечера.
Ако го изгубя, Ева жива ще ме одере.
Не може да е толкова страшна. - Ужасяваща е.
Ева Улф е най-влиятелният галерист в Ню Йорк.
Като твой адвокат, успокой се. - Не си ми адвокат.
Учиш право.
Както и да е, мога да се защитя, като убия Джеф.
Обичам те. - Може би някой ден
пътищата ни пак ще се пресекат.
Виж горкия модел. Няма представа, че е застрашен вид.
Ще се ожениш ли за Юлия, за да вземе зелена карта?
Съдбата има други планове за нас. Ще се срещнем в друг живот.
Тя знае ли? О, боже. - Че вярвам в преражданията?
Бях сигурна. - Знаете ли какво харесвам на Макс?
Нямаме търпение да ни кажеш.
Не, тя мрази конфетите и щастието.
Надин, пет пъти ти казах. Конфетите са боклук от небето.
Макс е истински мъж. Ходих в дома му в Уест Вилидж.
Какво?
Сготви ми вечеря със съставки от хладилника.
Има хладилник? - Какво?
И още нещо. Има книги на шкафчето.
Значи има попечителски фонд.
И няма съквартиранти, които да правят секс и да се чува.
Нали използвате тапите за уши, които ви подарих?
Не вършат работа. Много си шумна.
Съжалявам. - Не мога да повярвам, че избра точно мен.
Няма логика. - Шегуваш ли се? Ти си богиня.
И няма да се виждате с други хора? Обсъдихте ли го?
Няма нужда. Напълно го задоволявам. Какво повече може да иска?
Не ставай глупава.
Когато Джеф проникна в мен,
му казах, че ще го кастрирам, ако заговори друга жена.
Добре. Довечера ще го потвърдя.
Ще впечатля Ева и ще пия на безплатния бар.
Ще е най-хубавата ми нощ.
Така казват във филмите на ужасите, преди да умрат.
Отивам на работа.
Не.
Малък сувенир. Беше забавно.
Плащай. Още са заедно. - А, да.
Хапване за по-късно. Ела да ги потърсиш.
Изглежда толкова щастлива.
12 ЧАСА ПО-КЪСНО
Какво...
Извинете. Може ли... - Пусни ме.
Какво правите? Недейте.
Здрасти. За Луси? - Защо се качвате?
"Лифт". Адолфо със сребрист "Приус".
Не съм... - "Дикейтър" 7023. Тръгвай.
Сериозно ли? Това е личният ми автомобил.
Значи си личният ми шофьор. Хитро. - Не.
Това е "Юбер". И не съм. Може ли да излезете?
Не ми се говори.
Виж, Адолфо... - Адолфо?
Ще се радвам да те изслушам. - Добре.
Но преживях най-ужасната нощ в живота си и просто искам да се прибера.
Къде отиваш?
"Дикейтър" 7023.
Имаш ли телефон? Или просто пусни радио "Хот 97".
Как си? Едва ли си имал по-ужасна нощ от моята.
Виждаш ли тази вратовръзка, Адолфо?
Принадлежеше на Макс и само тя ми остана от любовта ни,
защото тази вечер той ми разказа играта.
В началото не беше така, Адолфо. О, не.
Навремето бях щастлива. Влюбена, като истинска глупачка.
УЛФ
Това е любимата ми част.
Точно преди изложбата, когато закачат картините.
Сякаш подготвяме магазина за играчки за Коледа.
Колко сладко. Но Ева си идва днес и имаме много работа.
Толкова я обичам, че ме хваща диария.
Тя откри Синди Шърман в обществена пералня.
Организира първата изложба на Баския. Искам да съм като нея.
Чудно, плащам ви да си говорите.
Макс, имаме среща с Марлийн Дюма следобед.
Говори се, че е скъсала със "Зуирнър".
Ела в кабинета ми да обсъдим стратегията.
Затвори си устата, същество. Непристойно е.
Почакай. Извинете, г-н секси галерист?
Един съвет за Марлийн Дюма. Говори за по-рискованите й творби.
Прочетох, че предпочита картините, от които я е срам.
Ти си любимото ми тайно оръжие.
Караш ме да изглеждам добре.
Почакай, наистина ли ти го каза? - Направи ми комплимент.
Първото правило на комплиментите е да не се намесваш в тях.
Не ме прекъсвай. - Извинявай, мислех, че сме в моята кола.
Както казвах, бяхме много потайни на работа.
Никой не подозираше. - Какво става с теб и Макс?
Какво искаш, "Харвард"?
Не изпитвам чувства,
нямам любовен живот или приятели,
но имам очи.
Губиш си времето.
В първи курс изучавах половете в "Харвард"...
Започва се.
...за социалните очаквания на жените
и мисля, че подсъзнателно все се опитваш да му помагаш.
Класическо престараване. - Струва ми се много умна.
Тази вечер имахме изложба в галерията,
поради което съм такава гледка.
Благодаря.
Още едно.
Забави темпото. На работа сме.
Успокой се, съдия Джуди. Опитвам се да се забавлявам.
Учат ли ви на това в "Харвард"? - Да, образователен курс е.
Звучи много забавно. - Не трябва да е забавен, а образователен.
Виждала ли си Макс тази вечер?
Май д-р Амелия се е върнала от Париж.
Какво? За какво говориш?
Аз ли? Не знам, не съм забавна.
Извинявай, че не можах да си позволя да уча в "Бръшляновата лига".
Давай, натрий ми носа.
Макс не беше споменавал секси лекарката,
а "Харвард" е енергиен вампир, така че не й дадох да ме изпие.
Здравей... - Ева.
Ти. - Здравей и на теб, богиньо.
Не съм от онези кучки, които не дават власт на жените.
Това е... Радвам се да го чуя. - Ти си наред.
Какво?
Макс ще държи реч. Качи се и го представи.
Честно казано, изпих няколко текили. Не мисля, че...
Не съм ти надзирател. Отивай.
Като всяка алкохоличка със страх да говори пред публика, пийнах още.
Добър вечер, дами и господа, и вие, които не приемате
традиционните полове, дело на патриархалното общество.
Права ли съм?
Извинете.
Искам да ви представя Макс Вора, управителят на "Улф Ню Йорк".
Макс се присъедини през 2014 г.
За какво говорех?
Казах ти.
Майната му. Добре.
Имам въпрос за вас.
Кога стана толкова лошо да излизаш само с един човек?
Просто не разбирам.
Джейн Остин не е писала за полиаморията.
Не, не. Има една Ема, а не няколко.
Живеем в много неясни времена. Хората не спират да лъжат.
По дяволите. - Знам.
Остават ни 10 години, докато ледниците се стопят и се удавим,
но се кълна, че най-ценният ресурс не е озонът.
О, не. Честността е.
Извинете. Луси... - Къде е? О, не, не.
Стой далеч от мен. Добре съм. Да...
Какво...
Луси?
Луси, знам. Знам.
Знам. - Коя е тя?
Амелия. Бившата ми. Сложно е.
Чуй ме, Луси. Страхотна си.
Дори не използвам тази дума, но наистина ти подхожда. Забавна си.
Но искаме съвсем различни неща.
На 35 г. съм. Трябва да намеря най-подходящата за мен.
И това не съм аз?
Ама че гадост.
Ева не иска да идваш утре.
Добре. Много мило.
Ден почивка ще ми се отрази добре. Май имам сътресение.
Ева не мисли, че трябва да се връщаш...
...въобще.
Уволнена ли съм?
Струва ми се, че ще ти е по-добре без него.
Дойдох в Ню Йорк, за да имам моя галерия.
А дори си изгубих работата в галерията.
Обречена съм.
Ало?
А, добре.
Съжалявам, Адолфо.
Да. Не, ще го анулирам.
Добре.
Не си ли Адолфо? Кой си ти?
Казвам се Ник.
Какво? И просто ме докара у дома? Луд ли си?
Какво беше намислил?
Чакаше да се надишам с боята и щеше да ме удариш по главата?
И да умра? - Услужих ти. И аз имах тежък ден.
За бога.
Божичко, вратата е заключена.
Не. Не. - По дяволите. Това е краят!
Чуй ме, моля те. - Помощ! Помощ!
Помогнете ми! Боже! - Вратата не е заключена.
Добре. Лека нощ. Благодаря.
Тя каза, че не чете книги. - За бога, Надин.
Излизаш с красиви и неграмотни. - Най-хубавите аксесоари са.
Но споделените ценности са ключът към вечната любов.
Мразя всички и искам да умрат.
Както и Джеф. Затова сме заедно от шест години.
Джеф въобще не говори. Затова сте заедно.
Не, но наистина оживява, когато се любим.
Макс скъса с мен.
И ме уволниха.
Не мога да повярвам, че всичко свърши.
Това кюфте от рак ли е?
Всичко ще е наред. - Не, няма.
Това е...
О, да. Чака ме страхотно бъдеще.
Повече не мога да живея така. Оплакват се от миризмата.
Знаеш ли онова място, където не изпитваш нищо?
Не.
Тук. - Гърдите ми?
Не. Под гърдите. Нарича се сърцето ти.
Боже. - Там са сърцата на хората.
Опитай да проявиш съчувствие.
Луси.
Искаш ли да пробваш да станеш от леглото?
Заета съм. - Какво правиш?
Тази жена ме научи как да сплитам косата си.
Невъзможно е. Спестете си мъките.
От три седмици само мастурбираш и си сплиташ косата ли?
Вибраторът няма да ми разбие сърцето. - Нека сме честни.
Не го прави толкова често. Питай Джеф.
Тук ли е Джеф?
Джеф? Ей! Какво правиш?
Връзките ти не струват, защото все скърбиш за предните.
Права е. Живееш в миналото.
Да. Защото е пълно със спомени и щастливи моменти.
Как може да си всичко за някого, а след секунда да те забрави?
Питай Надин. Все къса с приятелките си.
Не ме намесвай. - Надин.
Не го прави. - Край.
Ей! Не! Аманда, спри.
Спри! Стига.
Не! - Моля те, недей.
Тези неща ми трябват. Това е процесът ми.
Искаме да ти помогнем. Тревожим се за теб.
Не излизаш от тази стая. - Дупка.
Ще имаш спомени и без тези неща.
Мари Кондо казва... - Не говорим за нея в този дом.
Не може просто да изхвърлим тези неща на боклука.
Носят ли радост?
Това радва ли те? - Да. Определено.
Наистина ли? - Да.
Поне върни нещата на бившите си.
Какво? Не мога просто да им се обадя. - Да.
Днес ще забравим за бившите. - Добре.
Само някои неща.
Не и това.
Да, Луси, не... Не мисля, че мога да го приема.
Нямаш ли кутия под леглото със спомени от предните си връзки?
Да, имам. И дори имам някои неща от теб, но...
Какво?
Твоята колекция е...
Зловеща.
Не можех да съм с човек, който иска да увековечи всяка секунда.
Да не говорим за стаята ти. Когато идвах при теб,
сякаш го правехме в мавзолей.
Все някой мечтае за това. - Не мисля...
Заради нещата ми ли се разделихме?
Отговорът не е "не".
Тази ще я вземем, но повечето са боклуци.
Боклуци ли? Там отзад има цяла лавица с боклуци.
Бяха на майка ми.
Значи разбирате, нали?
Не. Те са колекция, а не боклук. - Това е абсурдно.
Буквално никой не ме разбира, така че ще си вървя.
Добре. Приключихме ли?
Не, не сме. Може ли да кандидатствам за работа?
Дори след като тя ме изтри от живота си,
още ги пазя.
Контактни лещи. Много е гадно, всъщност.
Ник, Маркос.
Чукнете. - Обичайното?
Да, нека е тройно. - Гаден ден?
Да. Известие за изгонване.
Не е чак толкова зле. - Имаме 30 дни да отворим.
Прехраната ни е застрашена.
Не знам как ще храня бременната си жена,
но иначе всичко е наред.
Добре дошли в ресторантьорството. Направо е бавна смърт.
Да не си азиатският Гордън Рамзи? Защо го каза?
Махай се. - Добре.
Трябва да обясня на бременната си жена, че ще останем без пари.
Ще ти платя сметката. - Знам.
Ти ме допълваш. - Чао.
Чао. - Чао, тако с кимчи.
Чао. - До скоро.
Не ме докосвай. Къде е най-близкият мост?
Тук ще ти хареса. Казват, че главният готвач е добър.
Всичко е наред. Просто ще поговорим.
Да.
Добре.
Ще се справя. Да.
Благодаря.
Извинете. Мога ли да ви помогна?
Здравей, момиче. Готина рокля. Имам среща с приятел.
Какъв приятел? - Онзи там. Това е той.
По дяволите. - Този, който се скри?
Не, не. Изпусна менюто.
Трябва да поговоря с него. - Не мога да ви пусна.
Познавам и този там. Адолфо - Ник. Как си?
Здравей. - Ей, познаваш ли я?
Това е дълга история. - Напуснете, госпожо.
Госпожо ли? Връстници сме. Успокой се.
Носите торба за боклук. - Да.
А ти настаняваш хората в ресторант. И роклята ти е разкопчана.
Пусни ме! Какво...
Много те обичам. - Пусни ме!
Вече можеш да ме пуснеш. - Не бях виждал по-откачено нещо.
Контролирах нещата, докато не се намеси.
Магически се появяваш навсякъде. Да не ме следиш?
Мисля, че искаш да ми благодариш.
А аз ще ти отговоря: "Моля".
Аз съм Луси.
Приятно ти е, предполагам.
Добре ли си, Луси?
Да, да. Добре съм. - Чудесно.
Ще се справя. Ей, почакай.
Ехо. Какво правиш?
Изкара ме навън и ще ме зарежеш на улицата?
Ей! Да не я удари? Удари ли я?
Не, не, не. - Не.
Всичко ми е ясно. Ударил си я.
Не. - Браво на теб, човече.
Удари жена, много хубаво. - Не.
Не. - Вината е моя.
Не, не си виновна.
Когато си жена, никой не ти вярва за нищо.
Но днес ще му видим сметката!
Ела ми! - Аз...
Хайде! - О, не.
О, боже. По дяволите! - Да те видим!
Ти си виновна.
Ужасно съжалявам. Трябва ти лед.
Знаеш ли какво? Остави ме на мира!
Не. Само ужасен човек ще те зареже в нужда.
Да. Започвам да си мисля, че си ужасен човек.
Не. Много съм мила.
Ако ме опознаеш, ще се побъркаш по мен.
Чудесно. Значи колата беше само началото. Тук ще ме убиеш.
И въпреки това ме последва. - Да не си бездомник?
Може да се каже. - Строител?
Понякога. - На 20 въпроса ли играем?
Ако трябва да знаеш... - Да.
Това е стар детски център, който превръщам в хотел.
Какво? Наистина ли? - Да.
Добре дошла в хотел "Клоуи".
Искам да наподобява местата, в които се влюбих,
когато дойдох в Ню Йорк.
Кътчета, които съществуват само тук.
Но минаха пет години
и останах без пари, а не съм постигнал нищо.
Какво да се прави?
Струва ми се, че се получава. Това лобито ли ще е?
Нищо не ти убягва.
Какво ще има там горе?
Това е втората фаза. Сега нямам пари.
Още ли те боли? - Да. Малко.
Чакай, не така, дай на мен. - Какво?
Ледът не бива да докосва кожата.
Добре. Искаш ли уиски?
Да, моля.
Хубаво те е подредила, а?
Да, определено.
Започвай. Това ще излекува всичките ти болежки.
Уискито наистина е универсалното лекарство на майката природа.
Какво носиш, Луси?
О, боже.
Машина за еспресо?
Не рови много. - И чорап.
"Котката в шапката."
Да. - Това изрязани нокти ли са?
Видя достатъчно, господинчо.
Дай ми го... - О, боже.
Благодаря, че дойде. - Разбирам. Ти си песимист.
Това е най-ужасното нещо, което ми е казвал някой.
Събираш всички тези неща, защото очакваш връзките ти да приключат.
Не. - Лудост е.
Не, грешиш. Това са скъпи спомени.
Ти си вещоман. - Не съм.
Вещоман, вещоман. - Извини ми се, не съм! Спри!
Искаш доказателства, че връзките ти са съществували.
Да не те е страх, че ще забравиш мъжете, с които излизаш?
Не е нужно да ти обяснявам.
Ами ти? Нищо ли не пазиш от предишните си връзки?
Не. Аз съм минималист.
Мога да събера всичко, което имам, в раница.
Когато мъртвите възкръснат, просто ще избягам.
Супер. Значи си един от тези.
Да. Един от...
Кои? - Сещаш се.
"Аз съм вълк единак. Никой не ми е нужен."
Но просто те е страх да се разкриеш.
Да. Хората си тръгват, разочароват те или умират.
Добре, г-н Роджърс. Време е за ново шоу - "Добро настроение".
Много смешно. Какво ще правиш с всички тези неща?
Добър въпрос.
Когато любовта рухне, как да съхраниш руините?
Защо не ги оставиш тук? - Какво? Не.
Хайде. - Не, не мога.
Просто ги остави.
Всичко ще е наред. - Добре.
Това...
Я, виж. Пирон. На идеалното място.
Какво ще кажеш?
Изглежда добре.
Като изкуство в галерия.
Галерия на тъгата.
По-скоро "Галерия на разбитите сърца".
Имаш ли маркер?
Какво? - Не може да нямаш маркер...
Не, нямам. - Моля те.
Имам страхотна идея. - Защо ти е?
Искам да изразя вдъхновението си.
Мисли бързо.
Супер.
Разбира се, рисувай по стената.
ГАЛЕРИЯ НА РАЗБИТИТЕ СЪРЦА ОСТАВЕТЕ БОЛКАТА СИ ТУК
Благодаря, че ми позволи да се изразя.
Моля.
Почакай. Каква е охраната тук?
Има ли въобще охрана?
Тревожиш се, че някой ще проникне тук, на строежа,
и ще открадне вратовръзката ти?
Не. Това няма да се случи, нали?
Не, няма. - Не.
Прав си. Трябва да я оставя.
Да, мога да я оставя.
Ще е хубаво... Ще я оставя.
Не, не мога, всъщност... Не.
Какво? Защо ме гледаш? - Не. Какво?
Съжалявам. Стана неловко. - Няма нищо.
Не, ще си вървя, но... Чао.
Чао. - Приятелят ми от гимназията.
Премести се далеч и изгубихме връзка.
Но пушеше много трева и не се обаждаше. Щеше да е ужасен съпруг.
Карам съпруга ми да го облича, когато...
Луси? Скъпа?
Добре ли си?
Защо не си потърсиш работа?
Рождената ми седмица идва
и очаквам премислен и скъп подарък.
Няма такова нещо. - Има, седмица на рождения ти ден.
Не си монарх от 16-ти век.
Не можеш да празнуваш няколко дни.
Помните ли "Монополи"?
Трябва ми карта за излизане от затвора.
Снощи беше тежко.
Иска ми се да можехме да поговорим.
Чао.
Луси.
Ник?
Може ли да вляза?
Не. Не, не, не. Луси е мъртва.
Как умря?
Влакче на ужасите я обезглави. - Жалко.
Имаше много хубава глава.
И не носиш гащи.
Гащи. Не, не нося.
Връзки за обувки в пликче?
Давай, съди ме.
Няма.
Почакай. Какво правиш тук? - Искам да ти покажа нещо.
Как влезе? - Приятелките ти ме пуснаха.
Гадни кучки.
Значи си намерил тази карта тук, като си дошъл сутринта?
Да. - Кой може да я оставил?
Познавам строител, доставчик,
някоя от различните ти личности.
Удивително.
Има и други съкрушени хора като мен, които искат да продължат напред.
Добре. Вземи си нещата и продължи.
Няма друго подобно място. Искам някой да го беше направил и за мен.
Галерията на разбитите сърца помага на хората.
Не, това е моят хотел.
Не е "Изгубени и намерени вещи" за вещомани и преследвачи.
Не съм вещоман. - Напротив.
Не. Вече го обсъдихме.
Това ли е олтарът за бившите, за който ми каза?
Не му казах...
Цитат е. - Не.
Това е приятелят ми Маркос.
О, боже. Вече сме приятели?
Сега разбрах защо не ми плащаш за бара, който ти строя.
Не го слушай. - Приятелство. Робство.
Аз съм кръстникът на нероденото му дете.
Не, лобира за тази позиция.
И да ти кажа, не върви добре. Ако трябваше да гадая.
Би ли искала този да ти е духовен водач?
Не, може би планински водач.
Нали? - Ужасна шега.
Харесвам я. Да действаме.
Добре. - Беше ми приятно.
Почакайте.
Мога да помогна.
Мога да ти помогна с хотела срещу галерията.
Не. - Мога да помогна.
Мога да боядисвам, да шия. Мога да слагам плочки.
Нали така се казва? - Да.
Няма да стане.
Звучи като безплатен труд, а ти го обожаваш, нали, Ник?
Да. Хайде.
Хайде. - А и нямаш план за балкона.
Имам, но ще е през втората фаза.
Съжалявам, но балконите са много важни.
Ето. - Жизненоважни са.
Какво става тук? - На едно мнение сме.
Вечно приятелство. - Сближаваме се. Приятели ли сме?
Да не бързаме, но добре.
Да. - Това е добро начало.
Мразя ви. - Това "да" ли е?
Не. Не. - Да, по дяволите.
Да. Нужна ни е помощ. Започваш утре сутрин в 07:00 ч.
Донеси ни кафе. Така се прави.
С овесено мляко. Може и с бадемово, ако няма.
Соево, каквото и да е. Но да не е истинско мляко.
Коремчето му е чувствително.
Нека... - Има синдром на раздразненото черво.
Не си измислям. - Стига.
Разкажи ми за коремчето му. - Няма такова нещо.
Довиждане.
Какво? - Имаме 30 дни. Трябва ни помощ.
ПЛАНИРАХМЕ ПЪТУВАНЕ
ЛУСИ - СЪЗДАДОХ ГАЛЕРИЯТА НА РАЗБИТИТЕ СЪРЦА
ВСИЧКИ ИМАМЕ СПОМЕНИ ОТ ПРЕДИШНА ЛЮБОВ
ПРЕВЪРНЕТЕ ЗАГУБЕНАТА ЛЮБОВ В ИЗКУСТВО
ДАРЕТЕ СПОМЕНИТЕ ЗА БИВШИТЕ СИ И НАПРАВЕТЕ ЛИМОНАДА ОТ БОЛКАТА
Кой е това?
Не излизахме ли преди? - Отписвам се.
Искам го! Къде е?
Скъса с мен, това ми трябва!
ЯДОСА МЕ. ЩЕ ТЕ НАПЛЯСКАМ.
ПРОБЛЕМИ ЗА ЛУСИ. - Трябва ли да викаш?
Игнорирам ви, вижте:
Това е Морис.
Взехме го със съпруга ми.
Той ме напусна.
Морис не го понесе.
Да, умря веднага след това.
Правилно ли разбирам? Вече събираш и чужди боклуци, освен твоите?
Млъкни, Джеф. Трябва да кажа на Макс.
Иска да е запознат с галериите. - Не.
Не го прави. - Права си. Ще му пиша.
Така е по-яко. - Вземи се в ръце.
Излиза с лекарка с лице на ангел.
Ти си чудовище.
Благодаря. Трябва ти сексуален "Листерин".
Джеф е съгласен.
Ами този новият, Ник?
Свърши много зле, когато последно спах с човек, с когото работя.
Вярно, Джеф. Наистина звучи като напредък.
Благодаря.
Защо не поканиш Ник на рождения ми ден?
Измислих нова тема, убийствено караоке.
Обожавам убийствата и караокето.
Божествена комбинация. - Да.
Хора.
Влюбена съм.
Казва се Ирина и има малки кости, като на пиленце.
Искам да й направя гнездо и да й дъвча храната.
Давам ви две седмици.
Това да не беше цинизъм от най-вярващата в любовта?
Права е. Спиш с повече рускини от някой милиардер.
Ако беше мъж, щяхме да те мразим. - Да.
Не ми се слуша. - Напротив.
О, не. - Да. Хапни си паста.
ХОТЕЛ "КЛОУИ"
Ей, Ник...
Не мога да работя повече тази седмица. - Защо?
Наеха ме да направя нова маса за онзи хотел във Форт Грийн.
Така ли? Това място е толкова кичозно.
Боже. Как смея да им вземам парите?
Виж, човече, знам...
Знам, че не е лесно, но ще ходя в банката в петък
и ще си получиш парите.
Първи си в списъка ми. - Списък ли има?
Може ли да го видя?
Значи е теоретичен списък. - Обещавам ти.
Стига. - Не мога да продължавам така.
Имам семейство. И отговорности. Съжалявам.
Недей да ми мълчиш.
Покажи ми червените си бузки.
Душата ми се стопля, като ги видя.
Всичко е наред. Хайде, върви.
Добре.
Добро утро, приятели строители! Кой е готов за работа?
Защото аз съм. Вижте ме.
Имам си практичен колан за инструменти.
Нося ти кафе, Марки Марк. - Благодаря, Луси Лиу.
А на теб ти нося специално мляко. - Благодаря.
Човече. - Съжалявам.
Нейно височество е малко разстроена тази сутрин, така че внимавай.
О, не. Трябва ли да поговорим за чувствата си? Защото вече съм тук.
Главният служител по чувствата.
Хайде, да се хванем за ръце. - Пак тези шеги. Изчезвам.
До скоро. - Чао.
Коя е тази? - Да, тук е мястото.
Здравей. - Здрасти.
За Галерията на разбитите сърца? - Да, тук ли е?
Да. На правилното място си. Аз съм уредникът, Луси.
Да. Вилхелмина.
Как стават нещата?
Не знам. Как стават наистина?
Защо първо не ни разкажеш какво ни носиш и защо?
Ами, запознах се с бившата ми приятелка, Джина, докато бях...
Почакай. Моля те.
Може ли да те запиша?
За социалните медии. - Да, разбира се.
Отстъпи назад.
Тук ли? - Идеално.
Давай.
Бях в болницата.
Възстановявах се от злополука при скайдайвинг.
Тя беше медицинската ми сестра. Гипсът покриваше татуировките ми,
така че Джина ги нарисува за мен.
Проходих и й предложих да се оженим.
Но тя размисли след три седмици.
О, не. - По дяволите, Джина.
Мина много време,
но това седеше в спалнята ми и ме измъчваше.
От колко време го пазиш? - Шест... От пет години.
Приятно е да си го кажеш. Когато чух за това място...
Как точно разбра за галерията?
От "Инстаграма" на масажистката ми. - А тя?
Не го слушай. Готова ли си да оставиш гипса?
Да, готова съм. - Добре.
Малко мирише.
Добре.
Успя. - Да.
Как се чувстваш?
За пръв път от пет години се чувствам малко по-леко.
Наистина ли? - Да.
Това е удивително. Благодаря ти.
Ако искаш пак да го видиш, може да дойдеш по всяко време.
Ще се грижа за него. - Добре.
Или може би ще е на друго място.
Не, определено ще е тук. Не се тревожи за него.
Кой е той? - Само още нещо.
Приемаме малки дарения.
За да поддържаме галерията. - Да, да.
Заповядай. Имам само пет долара.
Идеално. - Добре.
Много благодаря.
Открихме сезона.
И дори спечелих малко пари.
Дай ми ги.
Лошото на раздялата е,
че някой може да ти съсипе живота, като изчезне.
И после се надяваш, че все някога ще се върне
и ще те убеди как всъщност не е избягал,
не ти е изгубил номера или не е спрял да те обича.
Бившата ми остави буркан органичен течен шоколад.
С разбито сърце си хапвах по малко,
докато слушах песните на Майкъл Болтън.
Вече граняса.
Като душата на бившата ми. Мразя те. Шегувам се.
Да пукнеш дано.
Как преодоляваш загубата?
Нима просто натискаш бутон и се превръщаш в робот?
Продължаваш напред. Не поглеждаш назад, не мислиш.
Значи потискаш емоциите си,
докато накрая не избухнеш?
Не. Намалявам очакванията си.
Маркос работи другаде.
Дизайнерът ни напусна преди седмица, но съм добре.
Не се ядосвам. Защо?
Защото го предвидих и намалих очакванията си.
Значи не искаш нищо от никого, затова и сега не ме молиш.
За какво да те моля? - Ще съм твоят дизайнер.
Хайде! - Боже.
Дизайнерът е просто уредник. Поне така мисля.
Не знам, но около нас е пълно с готини неща.
Трябва ти помощ да ги намериш.
Добре, но готините неща са скъпи, а аз съм разорен.
Най-важното е да виждаш стойност там, където другите - не.
Боклукът на една жена е съкровище за друга.
Като при връзките.
И къде са тези съкровища?
В деня за местене.
Наемите изтичат в началото на месеца.
Нюйоркчани оставят чисто злато по улиците.
Диванчето е сладко, чаровно и ме зове по име.
Вътре сигурно има плъхове. - Значи е годно за живеене.
Луси, до "Клоуи" са 40 пресечки. Не можем да го пренесем.
Сега ще ти покажа истинската си сила.
О, боже.
Как попаднах в тази ситуация?
Уморих се. Може ли да си починем?
В никакъв случай. Идеята беше твоя.
Добре, но поне ме разсей малко. Разкажи ми за себе си.
За мен ли? - Да.
Животът ми още е пред мен.
Не се ли чудиш какво ще кажеш на биографа си?
Това ли се питаш? - Да, през цялото време. Слушай:
"Една лепкава сутрин през август..."
За, бога. Спри, Луси. Стига.
Разкажи ми за себе си. Хайде.
Наистина ли? - Да.
Родителите ми така и не се установиха. Непрекъснато се местехме.
Сигурно ти е било трудно.
Това ме направи независим.
Къде ходихте по празниците?
В къщата на баба.
Разкажи ми за нея.
Живееше в едно малко градче, Кеноша, което е в Уисконсин.
Приличаше на гном.
Баба ми обичаше две неща, футбола и бокса.
Дъвчеше тютюн до 90 г. - Супер.
Мислех, че е сладка бабичка,
а се оказа, че цял живот е била букмейкър.
Браво, бабо. - Да, била е печена!
Когато почина, намериха пачка банкноти под матрака й.
Беше ми ги завещала.
Използвал си парите за "Клои". - Да.
И кръсти хотела на нея? Колко мило.
Всъщност не... - Сладолед!
Ей!
Още не сме ходили в най-готиното магазинче в Бруклин.
Малцина знаят за него.
Ами ти? Защо Ню Йорк?
Последвах един мъж.
Той знаеше ли?
Разбра, когато се промъкнах у тях, прободох го с шиш за лед
и изядох трупа му.
Страховито.
Но каква е истинската причина?
Майка ми преподаваше "История на изкуството" в "Бард".
Деветдесет месеца в годината беше зима.
Всеки уикенд ме водеше в музея "Хесел".
Учеше ме, че изкуството разказва истории за хора, места,
движения, мигове във времето.
Най-хубавото за майка ми е, че вижда изкуството
във всичко.
Навсякъде.
В кой град има повече изкуство от Ню Йорк?
Мисля, че този проект наистина ми се отразява добре.
Тази сутрин възглавницата ми беше суха.
И чантата ми е толкова лека.
И аз израствам. Днес не съм те наричал вещоман.
Типичен мъж.
Гордееш се с нещо, което не е постижение.
Радвам се, че си поговорихме. Ще си взема кафе.
Искаш ли нещо?
Не, отказах кафето. Пия само вода или алкохол.
Спазвам палеодиета.
Не съм сигурен, че е това. - Не, с ядки е.
Ще вървя. - Добре.
Здрасти. - Здравейте.
Идвам за 72-инчовия телевизор.
Вие сигурно сте последната книжарница на света, а?
Така е, беше на дядо ми.
А, добре. Щях да кажа, че...
Щях да се изложа. Както и да е, благодаря много.
Приятен ден. - Мерси.
Забравихте си нещо! - Дайте ми го. Познавам го.
Извинете. Може ли да мина?
Мръдни! Боже, мръдни!
Извинете, имате ли минутка за семейното планиране? Добре.
Имате ли минутка за семейното планиране?
Да. - Благодаря.
Трябва да вървя.
Имате ли минутка?
Не ви ли пука за репродуктивните права?
Първо издание е.
Не. - Да.
Луси!
Макс!
Здравей! О, боже.
Каква случайност.
Здрасти.
Френски, а? - Извинявай.
Тъкмо се върнах от Париж и сякаш още съм там.
Да - Това е Амелия.
Видяхте се онази вечер, когато...
Добре ли си? Лекар съм и...
Аз ли? Добре съм... Направо страхотно.
Защото предния път... Сещаш се.
Да, онази нощ. Божичко.
Колко беше забавно.
Наслаждавах се на живота.
Още съм съвсем млада.
Почти не си мия лицето.
Понякога го овлажнявам, ако ми се прииска.
Но съм си приготвила колагена. Все пак съм на 26 г.
Луси! Здравей.
Ето те и теб.
Нося ти кафето, както поиска.
Аз... - Да. Аз съм асистентът й, Ник.
Здравей. Аз съм Макс. - Здрасти.
Тя наистина знае как да се отнася със служителите си.
Служители ли? - Не знаеш ли?
Луси има своя галерия.
Да, невероятна е. Все още не е официална, но...
Ще стане истински хит. Направо ще избухне.
Това е...
Изключително.
Къде е? Ще се радвам да я посетя.
И ние ще се радваме,
но закъсняваме за онази среща с...
С Лари. - Лари! Да, Лари.
Гагосян?
Да. - Да.
Той е... Как го нарече?
Постмодернистично плюшено мече.
Толкова е мил. - Да.
Нали знаете?
О, да. - Не го познавам.
Трябва да... - Мрази да закъсняваме.
Да побързаме. - Така е.
Радвам се, че се видяхме. - Довиждане.
Гагосян? Добре.
По дяволите.
Той е продължил напред.
Защо ми е толкова трудно, а на него му е лесно?
Нима съм леснозабравима? - Шегуваш ли се? Макс умира за теб.
Той сам го каза. Ти си забавна и огнена.
Мислиш ли? - Аз... Той мисли така, да.
Да. - Добре.
Хайде, да влизаме. - Добре.
Мислиш ли, че Макс и лекарката живеят заедно?
Не, Макс обича да има лично пространство.
Тя сигурно знае удивителни, но абсурдни грижи за кожата.
Ами ако му харесва?
Чакай, къде сме?
Трети път ли ще се опиташ да ме убиеш?
Хайде, да приключваме. Избави ме от страданията ми.
Ей, Ян. Действай.
Какво? - Тази реакция никога не ми омръзва.
Ян. - Здравей. Как върви хотелът?
Чудесно.
Не я слушай. Тя е оптимист.
Да, прав си. По-добре е да си мрачен циник.
Ще ми донесеш ли знака?
Всичко ли прави от неон?
Да, като мигащ знак над главата ти
"Стойте на 30 метра".
Вижте. Ще е идеален, като го закачите в лобито на "Клоуи".
Означава "по средата на нещата" на латински. Това е идеята на хотела.
Място, където хората ще се срещат и ще попадат в историята ни.
"Клоуи" ще е мястото, където ще спират по пътя си.
Виждаш ли? Все пак имам чувства.
Помниш ли, когато се блъснах в паркиран училищен автобус?
Вече не съм неразборията, която познаваше.
Взех се в ръце.
Кълна се.
С кого говориш? - С никого.
Как сте се издокарали само. Къде отивате?
В банката.
Умирам от страх.
Това е. Всичко или нищо.
Дано расовата ми принадлежност помогне. - Ще свърши работа.
Благодаря. - Не губете надежда.
Галерията все пак ни носи приходи.
Умерен оптимист съм по много негативен начин.
Не тая надежда. - Но все пак трябва да...
Почакайте. Първо седнете.
Искам да чуете нещо. - Ние...
Не, само за малко. Ще ви хареса.
Трябва да го споделя.
"С Дуейн се срещнахме на Нова година.
Откраднахме бутилка шампанско
и си обещахме да я изпием заедно догодина.
Но Дуейн се разболя и догодина не дойде.
Напоследък пия сам,
но така и не мога да отворя тази бутилка."
Не. Не!
Ник, плачеш ли? - Защо...
Не. Защо да... Какво?
Защо да не плача? Дуейн е умрял.
Щели са да я изпият заедно, а той е умрял.
Не е избягал. Буквално е умрял. Защо ни го причини?
Отивахме да изнудваме банката за пари.
Не знам. Любимото ми е да плача.
Вярно е. Много е добра. - Благодаря.
Миналата седмица се видяхме и разигравахме сцени от "Тетрадката".
Писах ти всеки ден. - Всеки ден?
Писах ти всеки ден! - Така и не спрях...
Колкото и да се радвам, че сте приятели, наистина трябва да тръгваме.
Разбира се.
Горе ръцете. - Хайде, Маркос.
Ще успееш. Късмет. - Всичко ще е наред.
Април 2006 г. Бар мицвата на Максуел Дезмонд.
Приложих му най-доброто си движение.
А той се шегуваше.
Джени Глък го беше облекчила ръчно
през дрехите онази вечер.
Запазих тази ермолка като напомняне, че мъжете могат да те наранят.
ГАЛЕРИЯ НА РАЗБИТИТЕ СЪРЦА ПОЧИТАТЕЛИ
Дарих ролкови кънки, имам вятър в косата.
Заряза ме пред олтара, но Галерията ме спаси.
"Не си вещоман."
"Благодаря, че го каза. Наистина го оценявам."
"Косата ти е страхотна." "И твоята."
"Благодаря..."
Здрасти. Дарение за Галерията?
Ник тук ли е? - Не.
Само аз съм. Тоест ние.
Супер.
Да му кажа ли, че си идвала? Да му предам ли нещо?
Не.
Добре.
До скоро.
"Приличаше на кучка."
"Спри. Не говори така. Хайде.
Не.
Не! Помисли върху думите си."
Това беше сладко, но откачено. Ред е на Бен.
"Искам да разбера какво е любовта."
Здравейте, благодаря ви, че дойдохте... Джеф.
На рождения ми ден.
Това е много важен ден за всички нас.
Като се замисля за тези 27 години,
все се сещам за смъртта.
Какво става? - Очите горе.
Мисля, че на погребението ми искам да ме препарират
и искам фотокабина, за да се снимате с мен.
Ще имам вино, шапки и други неща.
Какво ще кажете? - Вдъхновяващо!
Честит рожден ден, Аманда! - Честит рожден ден.
Как сте? - Здрасти!
Нося ти мъртвешката торта... - Много благодаря.
Която поиска от непознат.
Това е жена ми Ранди, а вътре е бебето ми.
О, боже, разкажи ни какво е да си бременна.
Засега е ужасно.
Но беше забавно да го направим.
Ще млъкна.
Искам да те убия!
Обичам те!
Толкова те обичам, че искам да те бутна по стълбите.
Не се ли тревожиш за Джеф?
Обречен е, но не можеш
да свидетелстваш срещу приятелите си, така че нищо не знам.
Разбира се. - Искам да ти покажа нещо.
В списание "Ню Йорк" сме! - О, боже. Какво?
Знам. Това е... - По дяволите!
Невероятно. - Почакай Макс да го види.
Преминах от отричане към гняв. - За какво говориш?
Петте етапа на скръбта. Гневя се на Макс и искам отмъщение.
И няма просто да изцапам всичките му хубави костюми с лубрикант.
Правила ли си го?
Ще открием галерията с Бал за разбити сърца.
В стила на Гетсби. С всички инфлуенсъри от Ню Йорк.
Бих искал да се съглася, Луси, но не знам дали получих заема.
Нещата не изглеждат добре. Много се притеснявам.
Но ако го получа... - Ще го направим?
Да, ще го направим.
Да! - Не знам кога.
А сега Луси и Ник ще изпеят "Не разбивай сърцето ми".
Всъщност... Луси, не мога да пея.
Не е ставало дума, но пея наистина ужасно.
Караокето не е въпрос на талант, а на желание.
Да, но ще се изложа.
Това е едно от най-големите удоволствия на света.
Къде е Луси? А Ник? - Да, идваме.
Дори не съм пиян.
Знаех си, че ще го кажеш. - Шотове.
О, не... Всъщност... - Идеално. Благодаря.
Сега какво извинение ще си намериш? - Никакво.
Ще успеем, Ник. Върни се! - Махам се.
Тази песен ми харесва.
По дяволите.
Обичам ви!
Хванах ли ритъма? - Браво.
Ник!
Да не сте забравили, че имам рожден ден?
Колко ще се натъжиш, като умра? - Страх ме е да живея без теб.
Освен ако имаме деца, които ще запълнят празнината.
Но ще ми липсваш.
Една година няма да се жениш. - Няма. А и за кого?
Коя от приятелките ми ще избереш? - Аманда.
Шегувам се. Не съм се замислял.
Мисля, че си подхождате. - Нали?
Одобрявам го.
Пак ли говорите за смъртта? - Това е любовната ни игра.
Направи го.
Да, госпожо.
Много си сладка, би-бип.
Не ми се подигравай. - Не исках...
Не ме сравнявай с камион. - Не беше камион...
Беше камион на заден ход.
Нека те питам нещо. - Добре.
Всеки ден си с нея, нали? - Да.
Не съм те виждал толкова щастлив от... Няма да й кажа името.
Може ли да не говорим за това?
Ти си хетеросексуален бял мъж в Америка.
Ако просто не искаш да се влюбиш...
Недей... - Не плачи.
Моля те, Маркос, недей. - Не.
Ще говорим за това, което не искаш.
Не, няма. Слагам край на разговора.
О, боже. Момичета...
Прекалено взех да линея. Ще се свърша.
Мисля, че трябва да си купим тако...
Искам тако и да спя в тако.
Искам да карам тако. - Да вървим.
Чакайте, къде е Ник? Да не е...
Закара Маркос и Ранди у дома.
Защо все говориш за Ник? Пъхни си пениса във вагината му.
Да си пъхна пениса във вагината му? - Да.
Първо искам тако... - Добре.
Пенис, пенис, пенис. - Добре.
Първо тако. - Тако, тако, тако.
Къде отиде Джеф?
Чака ме в леглото с маската си.
Това е... О, боже.
Знам, че това ти харесва. - Прекалено е.
Добре.
Помниш ли ме?
Здрасти, Макс.
Какво правиш тук? - Исках да поговорим.
Добре.
Слушам те.
Не знам откъде да започна.
Предполагам...
Защо не - "Извинявай за най-гадната раздяла в историята"?
Или "Извинявай, че те използвах за кариерата си,
като в "Работещо момиче"?
Или "Извинявай, че се държах с теб като с превръзка,
която напоих обилно с кръв в най-силния си мензис"?
Когато кръвта направо шурти.
Чувал съм. - Точно това направи.
И дори не я уви
в тоалетна хартия, преди да я изхвърлиш.
Извинявай. - Трябва да те затворят.
Ще те прокълнем. - Ние сме вещици.
Достатъчно, дами.
Къде са ти чорапите?
Това е добър въпрос. - Стана прекалено неловко.
Имаш чудесни приятелки. - Да.
Но повдигнаха интересни въпроси.
Ужасно съжалявам.
Не мога да живея без теб.
А Амелия? - Амелия.
Стига. Скъсахме.
Не спирам да мисля за теб, откакто се видяхме
и прочетох за теб в "Ню Йорк".
Сгреших за теб, Луси.
Искам да съм с теб.
Не знам.
Здравей.
Здрасти. - Какво прави този тук?
Защо помощникът ти ми говори така?
Не съм й помощник, приятел.
Защо й носиш торта, приятел?
Защото мога. - Момчета.
Всичко е наред.
Дойдох да ти я оставя.
Уникалната торта с един блат.
Носиш ми тортата на Аманда? - Да.
Маркос я купи и...
Наистина те харесва, така че реших...
Маркос ме харесва.
Добре.
Да.
Малко ни прекъсна.
Ще тръгвам.
Хей.
Какво ще кажеш? Да пийнем.
Виждала си го толкова пъти, но "Харвард" се криеше в ъгъла.
О, боже. - Помислих, че е откачено.
Галерия "Улф" ми липсва. - Наистина ли?
Да, разбира се. Мечтаех да работя там.
Ръководи я толкова напредничава жена,
която даде поле за изява на напълно непознати артисти.
Не знаех, че мислиш така.
Не си ме питал.
Не се интересуваше от мен.
Знам, че се отклоних... - Така ли го наричаш?
Навигацията ти не работеше, когато ми изневери ли?
Допуснах голяма грешка.
Моля те, дай ми още един шанс.
Сериозно ли говориш?
Затвори си очите.
Добре. - Дай си ръцете.
Отвори очи. - Почакай.
Какво? Откъде я намери?
Взех я.
Това не е краят на любовта ни.
Влязъл си в галерията?
Наистина трябва да помислим за охрана.
Моля те, нека вечеряме заедно.
Всъщност имам много ангажименти през нощта...
Реших, че ще го кажеш. Тогава да закусваме?
Не обичам да ставам рано, няма да се получи.
Може да хапнем някъде по средата.
Знаеш ли как се казва? - Добре. Обяд.
Но никакъв алкохол, само розе. Това е розова вода.
Донесох стари ракети. Реших, че ще изглежда добре тук.
Какво има?
Не получих заема.
Това е краят.
По дяволите. Наистина съжалявам, Ник.
Това е ужасно.
Но може да измислим нещо.
Не е краят. - Не.
Това е истинският живот.
Не можем всички да живеем във вълшебния ти свят.
Не мога просто да си го пожелая и всичко да се оправи.
Животът не е такъв.
Това ли мислиш за мен?
Ако "Клоуи" затвори, и галерията ще затвори. Заедно сме.
Не, не сме.
Позволих ти да ме разсееш, но стига толкова.
Вземи си нещата и си върви.
Това ли беше?
Да.
Добре.
Може да ме изгониш, но дадох обещание на всички,
които влязоха през онази врата.
Няма да се предам.
И ти не го прави.
ГАЛЕРИЯ НА РАЗБИТИТЕ СЪРЦА
Ако се срещнем,
ще ви покажа, че галерията подхожда новаторски към изкуството.
Популярни сме в "Туитър". Имаме 50 000 последователи.
Всеки от нас е увреден. Разбивали ли са ви сърцето? Ало?
Ало?
Боже, той ми затвори.
Беше последната галерия.
Звънях на всички в района на трите щата.
Не на всички.
О, да, вярно.
Сигурна съм, че й липсвам на Ева.
И на приятелките й.
Няма да разбереш, ако не опиташ.
Не, Ева ми даде втори шанс. Няма да ми даде трети.
Ами ако някой красавец
с много сладко дупе се е застъпил за теб
и трябва само да й се обадиш и да видиш какво ще стане?
Наистина ли? - Може би.
Изненада.
Ти си капризна, безотговорна и честно казано, истинско бедствие.
Младите хора като теб потвърждават избора ми да нямам деца.
Когато те видях за последно, сякаш Брад Пит говореше за архитектура.
Още и още, и още. - Да.
И още, и още.
Беше неумолима.
Моля те, дай ми шанс.
Галерията на разбитите сърца промени живота ми.
Очевидно, иначе нямаше да допълзиш при мен.
Мисля, че е твърде силно казано.
Това е самото определение на думата.
Научих някои неща през годините.
Никога не гледай голото си тяло на флуоресцентна лампа.
Веднъж може да отхвърлят чека ти. След това хората ще те запомнят.
И когато видиш талант, улови го.
Искам да включа Галерията на разбитите сърца
като изложба в "Улф" след седмица.
Покажи колекцията си заедно с моята.
Какво?
Да не съм се надрусала и да халюцинирам?
Не, това е огромна възможност.
Не се тревожи, ще ти помагам през цялото време.
Няма да е необходимо. Благодаря!
О, боже! Много благодаря.
Дори не знам какво да кажа.
Какво ще кажеш на Майкъл Фасбендър, когато те покани гола в басейна му?
Но имам едно условие.
Положих толкова усилия.
Това буквално е сбъдната мечта.
Моите поздравления. И няма нужда да ми благодариш.
Хайде да го отпразнуваме.
Съжалявам, че закъснях... - Все едно, не ми пука.
Научи ме как да скъсам с някого. - Какво?
Просто ми кажи как ги зарязваш.
Не го наричаме така. Жестоко е. Почакай, защо?
Защото... Трябва да скъсам с Макс веднъж завинаги.
Добре.
Научи ме. Цялата съм в слух.
Повечето истории са за предателство,
но нашата е за надеждата.
Надежда, че това, което споделихме, ще те отведе у дома.
Да.
Приближи се. - Добре.
Благодаря,
че си моят дом.
О, боже. - Знам.
Божичко! - Нали?
Но определено няма да го направя.
Здравей. Време ли е за вечеря?
Кажи ми какво стана с Амелия?
Знаеш какво. Всичко свърши.
Бъди честен с мен.
Наистина мислех, че ще се оженя за нея.
Но тя не беше готова.
Премести се в Париж.
А после се е върнала, когато е усетила, че може би си щастлив,
както става винаги.
И ти ме нараняваше, защото тя те е наранявала.
Не исках да те нараня. - Не, разбира се.
Ти си героят в твоята любовна история и злодеят в моята.
Просто не ни е писано да сме заедно.
Ще си вървя.
Париж е прекрасно място и...
Бяхме отседнали в "Ла Бристол", който е много шикозен хотел.
Според мен е надценен.
Приготвих ваната и поисках тя да влезе заедно с мен.
Мразя ваните. Топло и мокро място за дълбоки мисли.
Излезе за сладкиш... и минаха пет часа.
Взех цигара от Оливие.
Седях във ваната и плачех.
И разбрах, че трябва да се преместя в Париж.
Запазих водата от ваната.
За бога, беше прекрасен.
Пийнах малко.
Създадох вещомански шик.
Ще се гордееш с мен. Триумф за вещоманите по цял свят.
С кого говориш?
С никого.
Все водиш разни странни разговори
и оставяш съобщения.
За телефона ли дойде да поговорим или за да се извиниш?
Съжалявам.
Опция две. Отличен избор.
Ти си първата, на която исках да кажа.
Като по чудо, частен инвеститор ми даде заем.
Какво? - Успях.
Получил си заема? Това е страхотно. И аз имам добри новини.
Ева Улф иска да превърне галерията ми
в реалност, като я спонсорира в "Улф".
Наистина ли?
И въпреки че се държа ужасно,
след като ще спасиш хотела,
искам изложбата да остане в "Клоуи".
Радвам се за теб, Луси.
Заслужаваш го.
Съжалявам. Досега никой мъж не се е радвал на успехите ми.
Малко е странно, но ми харесва.
Почакай. Ще ни стигне ли времето?
Моля те. Цял живот чакам този миг.
Анастасия, Ирина, Валерия, Юлия...
Трябва да се сдобря с руснаците или Путин ще ме отрови.
Успяхме.
Да.
Работим отлично заедно. Чудовище и човек.
Какво и кой?
Хората се нуждаят от чудовища, за да им навличат проблеми,
а чудовищата - от хора, които да поправят всичко.
Това е научен факт.
Мислиш ли, че някога в живота ще се почувстваш успял?
Или е просто илюзия,
която могат да ти отнемат във всеки един миг,
защото никога не е била твоя?
Мисля, че всички се чувстват така.
Не ти казват, че да пораснеш означава да се чувстваш като измамник.
Разбираш ли ме?
Кой ми даде кредитна карта?
И как да анулирам членството си във фитнеса?
Какво прави Конгресът?
Но все пак знаеш за Конгреса, нали?
Да.
Имаш ли планове за утре?
Какво предлагаш?
Сещаш ли се за тайните ми телефонни разговори?
Искам да те запозная с някого.
Добре.
Добро утро, момчета. Нося ви лотарийните билети.
Имам добро предчувствие.
Но трябва да си разделите печалбата. Нали така?
Имаме свидетел, да знаете...
Здравей, Джо.
Нося ти люта храна, но не ме издавай като предния път.
Браво на теб.
Здравей, Шерил.
Здрасти.
Кой е момъкът?
Ник, това е Шерил.
Приятно ми е.
Да не излизаш с нея?
Не, самотен съм като доларова банкнота.
Искаш ли коктейл? Аз черпя.
Разбира се. Все някъде е 17:00 ч., нали?
Може ли да седна тук? - Да, разполагай се.
Виж се само.
Искаш ли да поиграем настолни игри?
"Монополи".
Любимата ми.
И на мен.
Почти всяка вечер играех с дъщеря си...
Луси.
Съжалявам, не знаех...
Да. Моля те, спри да флиртуваш с майка ми.
Майка й. Прекалено съм млада.
Виж това тяло. Стегнато е като на тийнейджър мормон.
Мамо! - Какво?
Завиждаш ли?
Една мъдра жена ми каза, че завистта е непристойна.
Така ли?
Ти ми го каза.
Обичам пианистите.
Той приятелят ти ли е? - Не.
Не може да се омъжиш за него. - Не, никога.
Аз ще се омъжа за него.
Така ли? - Да.
Тогава ще съм шаферка.
Добре.
Обожавам тази песен.
Слушахме я, когато готвех вечерята.
Прекалено силна дума е за това, което правеше с храната.
Ела да потанцуваме.
Благодаря.
Благодаря, че ме взе с теб.
Благодаря, че дойде.
Обикновено е трудно,
но днес беше много приятно.
Искаш ли да пийнем?
Да.
Няма да пием тук долу.
На бар ли ще ходим?
Ще дойдеш ли с мен?
Добре.
Не съм била тук.
Искам да ти покажа нещо.
Каква е тази тайна врата?
Просто ме последвай.
Пази си главата.
Какво е това? Хипстърска Нарния?
Създал си свой собствен секси бар?
Имам скрити заложби.
Както случайно посвири на пианото ли?
Много си потаен, пианисте.
За какво говориш?
Да довършим това, което започнахме.
Да го довършим.
Ами...
Е...
Видях те гол.
Така е в секса.
Да.
Но ние сме...
Приятели.
Ами ако сме повече от приятели?
Как ще разберем?
Честно казано, лежа си тук
и си блъскам главата как да го разберем.
И измислих само едно решение.
Какво е то?
Мисля, че трябва пак да го направим.
Да, аз също.
ГАЛЕРИЯ НА РАЗБИТИТЕ СЪРЦА
Чакай ме в магазина за неон утре сутрин в 10:00 ч.
Имам още една изненада за теб.
Изненада ли?
Чудовището ще дойде.
След като двамата с Ник вече...
Така ли си представяш хетеросексуалния секс?
Притеснявам се, като си го помисля, но след като вече сте заедно,
какво си взе за спомен от него?
Предпазна мрежа, защото тя го спаси.
Партньорите си помагат.
И посещават чуждите майки. - Това е много сериозно.
Между другото, майка ми го сваляше.
Шерил е легенда.
О, да. Шерил. - Давай, Шерил.
Луси.
Колко ви дължа? - Не, аз черпя.
Поне това мога да направя.
Галерията ви наистина ми помогна.
Изгубих се, когато Дуейн умря.
Както се смеехме и откраднахме онази бутилка шампанско...
После изведнъж...
Запазих всичко, което имаше.
Мисълта да го изхвърля означаваше да се върна в реалността, което...
Наистина ми помогнахте.
Благодаря. - И аз.
Ще се видим ли на откриването? - Да, определено.
И ще си доведа някого.
Чудесно.
Помагаш на хората като Опра.
Мисля, че Аманда иска да каже, че си истинско вдъхновение.
Трябва да водиш шоу. - Не, казвам, че е Доли Партън.
Изживяхме осем прекрасни години заедно.
Мислеше само за работата си, но...
Точно това харесвах у него.
Страстта, интелекта му.
Така искам да го запомня.
Не е ли прекрасен?
Ник?
Заповядай...
Луси.
Здравей.
Здрасти.
Аз...
Това е...
Аз съм Клоуи.
Луси, почакай, спри. Моля те.
Клоуи? Като хотел "Клоуи"?
Каза, че е за баба ти. - Не, ти така предположи.
Както все предполагаш.
Така и не ме поправи.
За нея ли го създаде? - Не.
Заедно ли сте? - Не. Дай ми секунда,
за да ти обясня... - Какво?
Присмя ми се, че пазя вратовръзката на Макс, а си й построил хотел?
Не е честно. Ти създаде галерия за Макс.
Не. Не. Нямаш право.
Показах ти коя съм. От самото начало.
Запознах те с майка ми.
А ти ме излъга? Сякаш въобще не те познавам.
Исках да ти кажа. Просто не знаех кога или как.
Не ми е лесно да споделям, както на теб.
За никого не е лесно, Ник.
Най-хубавото на егоизма е, че си сам.
Моментът не е подходящ. Ще си вървя.
Не. Името ти е на вратата. Остани.
Аз ще си тръгна.
Сигурно бе пъхнала писмото под вратата, когато работех до късно.
Намерих го чак две години, след като се разделихме.
Разделих се с Тоня. - Очевидно.
Зарязах я, като в "Чао, чао, чао" на Ен Синк.
Здравейте! - Не...
Луси тук ли е?
На покрива ли е? Благодаря.
Представи си, че някоя прекрасна жена вземе, че те бутне от покрива,
облечена с много хубав син гащеризон...
И умреш на мига.
Безжизненото ти тяло лежи на земята.
И една друга жена... - Също много красива.
Прекрасна. - Модел у дома.
Облечена с лилава блуза.
...подкара огромен камион и мине няколко пъти през лицето ти.
Отново и отново.
Докато вече не могат да те разпознаят.
Ще кажем, че е било злополука. Ще имаме алиби и Джеф.
Уча право и знам, че това е много добра защита.
Желязна.
Супер.
Добре. Довиждане. Беше ми приятно...
Джеф. Супер.
Исках да ти кажа, че...
Какво?
Галерията на разбитите сърца е твоята нощ и аз...
Няма да се мяркам в хотела.
Хотел "Клоуи" ли?
Просто исках да й го покажа.
Кръстих хотела на нейно име много отдавна и е твърде късно и скъпо,
за да го променя.
Съжалявам.
Добре.
Много творци са се влюбвали в мен.
Не те видях. Но да, знам всичко за любовниците ти.
Това наистина прозвуча странно.
Имам нещо за изложбата ти.
Омъжих се за човек, който ревнуваше от всичко.
Ако бях във възторг от някоя книга, място,
цвете, човешко същество,
той ме ревнуваше.
Вътре няма нищо.
Напуснах го. Продадох пръстена.
Създадох "Галерия Улф"
и се заклех да представлявам творци, от които изпадам във възторг.
И не погледнах назад.
Съжаляваш ли, че се омъжи за него?
Никога.
Нямаше да съм аз, ако пътищата ни не се бяха пресекли.
Както и ако не го бях напуснала.
Болката е неизбежна, скъпа.
Важното е какво ще направиш с нея.
Здравей, какво става? - Какво правиш?
Какво става?
Ехо! - Това е нещо ново.
Колко странно.
Не знам какво правя тук.
Не знам. Никой не е късал с мен.
Не знам защо, но тази стая
изглежда някак по-малко...
"Вещоманска"?
Сякаш тук не живее бездомна жена в свободното си време.
Знаете ли какво? Трябва да ви изхвърля и аз.
Като Мари Кондо. Какво ще кажете?
Ник ще дойде ли? - Да. Хората се интересуват.
Не знам и не ми пука. Това е моята нощ.
Добре. После. - Не, сега.
Все отлагаш и не ми плащаш. - Плащам ти.
Дължиш ми... - Какво? За какво говорите?
Какви тайни криете? - Няма нищо.
Надин?
Обзаложихме се, че с Ник пак ще се съберете.
Казах й, че няма. И очевидно познах. Винаги печеля.
Какво? - Обзалагаме се за връзките ти.
Откъде мислиш, че имам толкова пари?
Колко пари сте разиграли през годините? - Ами...
Стотинки. - Почти нищо.
Не, кажете ми. Веднага!
798 долара и 34 цента.
Сега ли? Точно сега ли проговори? Искам развод.
Не сме се женили.
Веднага ми предложи, за да се разведем, по дяволите!
Ще се омъжиш ли за мен? - Махай се!
И заради това опосумите са най-страхотните животни на света.
Но щом говорим за опосумите, трябва да споменем и сурикатите.
Изправят се на задните си крака и се оглеждат.
Могат да бягат на четири крака. Хранете ги с буболечки.
Обикалят пустинята.
Не пипай пастърмата. Близо е до спрея за насекоми.
Наистина ли няма да дойдеш? - Не знам.
Не ми е добре и се притеснявам за откриването на хотела...
Мисля, че се разболявам.
Ще ми пипнеш ли челото?
Горещо е, нали? - Нищо ти няма.
Така си и мислех.
Трябва да отидем. Сложих си токчета.
Колко успокояващо. Ще сте чудесни родители.
Болните ме отвращават. Обясни му какво става.
Не, няма. Виж го, пълен глупак е.
Все едно ти си по-добре?
Мъжете сте глупаци. - Не започвай пак.
Съсипахте планетата, воювахте, грабихте и убивахте.
Ако разберете какво се случва със света,
няма да спрете да ридаете.
Мисля, че вината не е моя, но добре.
Той е много по-глупав от мен.
Нали разбираш, че те чувам?
Да, посочих те.
Слушайте. Ти не си болен. А ти му кажи какво става.
Няма. - Чакам ви отвън.
Върни се. - Не искам да закъсняваме!
Добре.
Ник, не си болен, приятел. - Чувствам се ужасно.
Сърцето ти е разбито. - Не, не е.
Да. - О, не.
Откъде мислиш, че дойдоха парите? - Не знам. Какво...
Заемът, който те спаси. - Да?
Хотел, който кръсти на друга жена? - Какво за него?
Помниш ли загадъчния инвеститор, Ник?
Луси убеди Ева Улф да ти заеме парите.
Тя те спаси, сякаш е твоят рицар в блестяща броня,
а ти си най-глупавата принцеса.
Не. Знаеш ли какво? Не съм глупава принцеса.
Не говорех буквално. Не се сърди.
Аз ли да ги платя?
Невероятно е, че постигна всичко това с лудостта си.
Лудостта ми е красива.
Адски красива.
Отборен дух или... Какво? Не знам. Къде е Джеф?
Мразя го. Обичам го. Не, мразя го. Какво ми причиняваш?
Харесва ли ти?
Тялото ми не те отхвърля. - Не?
Прекалено е. Недей.
ТЯ МИ БЕШЕ МЕХАНИК ЗА 26 Г. КАТОНА, НЮ ЙОРК
ТОЙ БЕШЕ В ДЕТ МЕТЪЛ ГРУПА ЛАНСИНГ, МИЧИГАН
ОТ ДЖЕЙ ДЖЕЙ, КРАЛЯ НА КЛАКСОНИТЕ ФЛАТБЪШ, НЮ ЙОРК
ИНСТРУКТОР ПО ГМУРКАНЕ ОКАЛА, ФЛОРИДА
НАПИШЕТЕ КАКВО ИСКАТЕ ДА КАЖЕТЕ НА БИВШИТЕ СИ
ОСТАВЕТЕ БАГАЖА СИ
РАЗБИТО СЪРЦЕ? УДРЯЙТЕ СМЕЛО
СЧУПЕНИ ЧИНИИ ОТ КАРАНИЦИ
ОБАЖДАШЕ МИ СЕ ПО ТЕЛЕФОНА
Здравейте, вещомани и откачалки.
Добре дошли в Галерията на разбитите сърца.
Да! Да.
В тази галерия няма картини за стотици хиляди долари
или ценни скулптури.
Пълна е с боклуци.
Но това са нещата, които пазим,
сувенирите, които ни разказват историята на живота ни,
дори и ако е половин кюфте от рак.
Поръчката ми трябва. - Нали я отказа?
Да. Може ли да я изпълниш? - Да.
Започнах да събирам,
защото изгубих някого преди много време.
Телом още е тук, но паметта й я няма.
Така че все едно и нея я няма.
Майка ми беше първата ми загуба.
Опасявах се, че ще свърша като нея, че ще забравя и ще ме забравят.
Затова събирах неща, които ми пречеха да продължа напред.
Разбитото сърце е най-самотното, и изолиращо чувство на света.
Случва се на всички нас.
Пред болката всички са равни.
А без нея нямаше да създам това място.
Така че предполагам, че това, което ме съкруши,
също така ме изгради отново.
Луси! Извинете. Съжалявам.
Съжалявам.
Така.
Луси.
Бих искала да ви покажа някои от експонатите...
Луси!
Ама че неловко.
Ник, какво правиш?
Как мислиш? Това е моят голям жест.
Моментът не е подходящ.
Би ли почакал тихо, докато приключа...
Не, не мога.
Картата беше моя.
Какво? - Картата.
Аз я сложих на стената. Знам, че ти казах...
Стана случайно. Не знам. Не исках да разбереш.
Запознах се с Клоуи, докато работех в хотел. Тя беше...
Влюбих се в нея.
Но тя ме изостави заради началника ми.
И бях съкрушен.
Обещах си, че няма да позволя на никой друг да ме нарани така.
И тогава те срещнах.
Сложих картата на стената, защото исках пак да те видя.
Можеше да ме поканиш на вечеря.
Да. Щеше да е по-добре. - Другия път.
Вероятно, да.
Но любовта те кара да вършиш откачени, глупави неща и...
Луси, опитвам се да кажа, че те обичам.
Пробвай още веднъж.
Обичам те, Луси.
Да, чух те. Може ли да си довърша речта?
По-добре да си вървя...
Остани. - Странно е, че не си...
О, боже.
Кажи му, че го обичаш! Нали?
Отвърни на любовта му! - Да, кажи му, че го обичаш.
Много мило, но не знаете какво стана...
Отвърни на любовта му!
Скандираме ли? Скандираме. - Отвърни на любовта му!
Отвърни на любовта му! - Достатъчно, моля ви...
Отвърни на любовта му!
Стига! Млъкнете.
Извинете ме. Благодаря, извинете.
Здравей.
Аз съм буца въглища. Нищо не усещам.
ХОТЕЛЪТ НА РАЗБИТИТЕ СЪРЦА
Промених името на хотела.
Не е нищо особено.
Ако не го направя, ще се настроят срещу мен, така че е за тях.
Ти си единственият, от когото не запазих нищо.
Защо?
Защото и аз те обичам.
Добре, добре.
Така. Здравейте...
Това е първата бутилка уиски, която изпихме заедно.
Това е маркерът, с който Луси надраска хотела ми.
А това е ключът от хотелската стая, където се свързахме с Луси...
Какво правиш?
Разказвам за тези неща, както направиха другите.
Извинете. Много е невъзпитана.
Много мило, но не са ти нужни,
защото никога няма да се разделим.
Дори и ако мъртвите възкръснат.
Съжалявам, ужасен е вещоман.
Не използваме този термин. Обиден е.
Не. Добре съм те научила.
Subtitles by sub.Trader subscene.com
Превод на субтитрите: Владислав Иванов