Mâine n-o să avem micul dejun
pentru că cineva ne-a mâncat toată mâncarea.
Vrea să adauge cineva ceva
înainte să discutăm despre responsabilitatea în comunitate,
şi onoarea în sălbăticie?
Ştim cu toţii cine-a fost.
Wallace are o problemă serioasă de alimentaţie
şi noi am ignorat-o, cu toţii.
Nimeni n-a ignorat nimic, Huey.
Şi totuşi cineva i-a dat o diplomă de onoare
pentru antrenamentul personal.
N-am văzut că erai acolo.
Wallace!
Am auzit că ai gustări în buzunar
după foşnetul făcut, când m-ai lovit.
Foşnetul este de la hainele apretate
Oricine a intrat în mâncarea noastră probabil era
un animal sălbatic
posibil un pui de urs.
Te-am văzut ascuns în iarbă înaltă,
mâncând o cutie de Colonel Crunch.
- Te provoacă. - Era cutia mea de Colonel Crunch.
Nu eram eu. Sunt alergic la iarbă.
În primul rând, suntem înconjuraţi de iarbă
presupun că alergiile la iarbă te fac să-ţi fie foame.
În al doilea rând...
Şi în al treilea rând, chiar credeai c-o să ne faci să credem
că este un pui de urs misterios
în pădure, mâncându-ne toate cerealele noastre?
Subtitrarea: Bonzi
Unde-i Eddie Munster?
Încă este acolo.
Vă pot întreba de ce vă mutaţi intempestiv?
Nu.
Bine. Aceasta este o locuinţă cu o dimensiune emoţională
ideală pentru o familie compusă din mai multe generaţii.
Noi nu suntem o familie oarecare.
Soarele străluceşte deasupra acestei case mai mult decât
deasupra oricăreia din vecinătate.
Nu ne interesează acest aspect.
Ce-i cu casa aceea?
Este o casă care are o dimensiune emoţională puternică
din cu totul alte motive.
Fostul proprietar era un celebru criminal în serie
- Care-i otrăvea pe vagabonzi. - O iau.
Nu este de vânzare. O vor dărâma.
Dar încă n-au făcut-o.
Este un loc oribil. Acolo s-au întâmplat lucruri oribile.
S-au găsit câteva duzini de morminte în curtea din spate.
Poate vei reuşi să cumperi terenul
după ce locul va fi curăţat.
Mătuşa şi cu unchiul meu preferă necurăţat.
Dră, ar putea fi cadavre de vagabonzi îngropate în pereţi.
Înseamnă că-şi vor găsi un cămin.
Deja miroase ca un cămin.
Toată mutarea asta a fost foarte bruscă.
O confluenţă fericită a evenimentelor
a coincis cu un atac nefericit al unui pui de urs.
Prea mult tam-tam legat de atacul unui pui de urs.
Nici măcar nu-mi mai amintesc.
Bucură-te că nu-ţi mai aminteşti.
Te-a aruncat pe sus, dezbrăcat, prin tufişuri.
Iar acel pui de urs de află încă acolo.
Nu trebuia să plecăm din oraş. Doar nu urma să vină după mine, acasă.
Nu imediat, dar stai să vezi după 29 zile.
Ce se va întâmpla în 29 zile?
Cam atât îi ia unui pui de urs
să îşi readune forţele.
N-am reuşit să-mi iau rămas bun de la nimeni.
Plecarea este o formă de bun rămas.
Nu tocmai.
Bunicul a încercat din nou să mănânce pe cineva?
De aceea a trebui să plecăm?
Nu, nu bunicul.
Dacă vedem vreun vagabond mort
îi pot lua eu amprentele şi să-i găsim familia.
Vagabonzii n-au familie.
Bunicul spune că eu am avut o problemă.
A spus, nu-i aşa?
Spune că este că atunci când spune că spune
că Marilyn are o problemă,
dar zice că problema mea s-a rezolvat.
Sunt sigur că este vorba despre un alt fel de problemă.
Dar îmi place să fiu normal, ca Marilyn.
Să nu spui asta de faţă cu bunicul.
Spune că vrei să fii ca tatăl tău.
Îţi promit că va fi la fel de iritant.
Şi ai moştenit trăsătura aceasta de la mine.
De la care dintre voi?
De la acesta.
Inima ta bate ciudat.
În felul acesta ştiu cine sunt eu
devreme ce sunt făcut din atât de mulţi oameni diferiţi.
- Este îngheţată. - Nu, nu este.
Ajută-mă s-o scot din camion.
Ceva se mişcă înăuntru.
Este cineva înăuntru.
Dumnezeule.
Aşteaptă-mă!
Bunicule, acoperă-te cu ceva.
Ce-or să creadă vecinii?
Vecinii ar trebui să se preocupe mai mult
de ceea ce cred eu.
Bună, Lily.
Bună, Herman.
Bine ai sosit în noua noastră casă.
Mă întreb dacă s-ar fi întâmplat mai devreme
în cazul în care l-aş fi alăptat.
Presupun că vorbeşti despre Eddie.
Evident că este important.
Erai atât de agitată să îl ţii lângă tine
după ce i-a făcut sora ta lui Marilyn.
Aia a fost imediat după naştere.
Mamele care alăptează sunt mai apropiate de copiii lor.
Este cunoscut.
Un sugar schimbă creierul mamei
şi o face să îl iubească mai mult.
Imposibil ca tu să-l iubeşti mai mult pe Eddie.
Aş fi putut, dacă l-aş fi alăptat.
Era atât de rozaliu şi dolofan.
Încetează să te mai gândeşti la el ca fiind fragil şi/sau comestibil.
A început să pună întrebări.
Nu vreau ca să afle.
Tot va afla.
Mai sunt încă cel puţin două atacuri de pui de urs
până să devină suspicios.
Are nevoie să stea de vorbă cu cineva.
Poate să stea de vorbă cu bunicul.
Te-am auzit. Ai grijă, Herman.
Iubeşti prea intens.
Eşti entuziasmat de noua ta şcoală?
De toţi acei noi prieteni pe care ţi-i vei face?
Nu este palpitant?
De ce vorbeşti nimicuri cu mine?
Nu vorbesc nimicuri.
Păi nici chestii importante nu spui.
De ce v-aţi pus uniformele?
Toţi ni le-am pus uniforme.
Mă ajută să par organizat.
Poate fi o perioadă traumatizantă în viaţa unui băiat.
Are nevoie să fie organizat.
Ceva nu este în regulă cu mine?
Exact genul acesta de ruşine
nu vreau să se simtă venind de la tine.
Dacă este cineva, în această familie, căruia să-i fie ruşine
este Marilyn.
Dar o porţi cu foarte multă graţie.
N-aş schimba un fir de păr la tine,
indiferent unde-ar creşte.
Urmează să avem acea discuţie?
Ştiu totul despre pubertate.
Vezi, ştie totul despre pubertate.
Nu am chef să discutăm despre schimbările
prin care trece corpul meu.
O să vorbim despre asta mai târziu.
Noi o să vorbim despre asta mai târziu.
Despre ce vorbim acum?
Tot ceea ce trebuie să ştii acum este că
că nu vei fi mereu aceeaşi persoană, a doua zi,
cu cea care-ai fost astăzi.
Dar noi vom fi mereu familia ta.
Întotdeauna.
A sosit autobuzul meu.
Eddie!
Nu ţi-ai luat rămas bun.
Să pleci este o formă de rămas bun.
Hei.
Ştiu că mă minţiţi.
Nu ştiu în legătură cu ce, dar mă minţiţi.
Gata!
Te-am găsit în curte.
Ratonii îşi făceau de cap cu tine.
Pare-se că ţi-au sfâşiat inima.
Să-ţi fie ruşine că eşti atât de sentimental.
Este inima mea. Sentimentală prin definiţie.
- Terminată. - Hei, hei, hei.
Este ultima mea parte originală. Pune-o înapoi.
Scoate-mi asta.
Este o piesă de geniu.
Pune-mi inima înapoi, dar curăţ-o înainte.
Te rog.
Nu mă simt ca şi când aş fi eu însumi.
Eşti prea ataşat de cum erau lucrurile.
Doar că între timp ai devenit vârcolac.
Eddie ştie că îl mint.
Îţi poate mirosi falsitatea.
N-ai crescut niciodată un vârcolac. Eu am făcut-o.
Ai crescut şi unul care este reuşit?
Fiul meu Leslie s-a născut acoperit cu păr.
Am ştiut exact cum trebuie să-l cresc.
Ai angajat bone să-l crească
apoi l-ai lăsat să le mănânce.
Pentru asta au şi fost angajate.
Eu ştiu exact cum să-l cresc pe Eddie.
N-ai fost niciodată un Munster până nu te-am făcut eu unul.
Eddie aşa s-a născut.
Nu există nimic din ce-ai fi putut face sau vei putea face,
ca tată, care să schimbe asta.
Eşti pregătit? Strănută.
Aşa.
Spune-i lui Eddie că nu există niciun ursuleţ.
Şi ia-ţi la revedere de la inima ta,
pentru că atunci când se va opri, şi se va opri...
toţi caii şi oamenii regelui
nu vor mai putea să-l refacă pe Humpty.
Preferam când oraşul era mai departe
şi aveam un şanţ de apă.
Cele mai bune şanţuri de apă sunt făcute din bune maniere
şi pline de amabilitate.
Atunci o să fac prăjiturele.
Prăjiturele?
Bună, numele meu este Marilyn.
- Bună. - El este bunicul meu, Bunicul.
- Bună. - Trebuie să-mi spui "D."
Tocmai ne-am mutat vizavi.
Da, ştiu. Casa criminalului de vagabonzi.
Scuzaţi-mă dacă nu primesc mâncare de la voi
ori nu vă invit în casă.
- Cine este? - Locatarii casei criminalului de vagabonzi!
Încetează.
Bine aţi venit în cartier.
Eu sunt Tim. Ea este soţia mea, Marie.
Prăjiturele?
Sângeros de bune, nu-i aşa?
Nişte prăjiturele deosebite.
Timothy...
Tocmai ne-am mutat?
Ai spus că tocmai ne-am mutat.
Ai de gând să rămâi?
Speram să rămân.
Aveai de gând să nu rămân?
Da. Urmă să-mi fie dor de tine, fireşte.
Dar, de asemenea, aş fi fost bucuros că nu eşti aici.
Sunt emoţionată că ţi-ar fi fost dor de mine.
Marilyn, te ador.
Eu sunt cel care a făcut-o pe mama ta să se răzgândească să nu te mănânce.
- Dar nu poţi rămâne. - De ce nu?
Nu eşti înscrisă undeva la facultate?
M-am transferat.
- Cazarea în campus. - Este un colegiu local.
Marilyn! Nu mă asculţi.
O să încep să beau din nou.
Acum că Eddie este în familie,
cred că dacă nu aş bea aş da
un mesaj greşit.
Precum că băutul este rău?
Sincer, faptul că mama ta a vrut un bebeluş,
şi apoi a vrut să mănânce acel bebeluş,
a fost ruşinos.
Aş prefera să nu am imaginile astea care să-mi răscolească prin cap
când o să încerc să beau.
Timothy!
Casa ta este un palat. Soţia ta este... interesantă.
Vreţi să intraţi?
Poţi, de bună voie,
să reformulezi ca pe o afirmaţie?
- Vă rog, intraţi? - Nu te supăra dacă intrăm.
Bine aţi venit în frumoasa mea casă.
Verde. Ador verdele.
Ştii ce îmi place la a fi un explorator al vieţii sălbatice?
Totul. Dar începe cu uniforma.
Uniforma exploratorului este costumul nostru de super erou.
Eşarfa asta este o capă.
Aceste petice sunt armura experienţei
şi a aventurii.
Tu câte petice ai?
- Pe toate. - Hei, Eddie.
El este tatăl meu.
Dle Munster.
Îmi place lănţişorul tău.
Este un... Ce este asta?
Ginerele meu şi-ar uita capul dacă nu ar fi cusut de gât.
Este... este... o chestie.
El este bunicul lui Eddie, Bunicul.
Am o boală.
Aşadar, îţi place să mergi cu cortul, Eddie?
Lui Eddie îi place să alerge liber în sălbăticie,
dacă înţelegi ce vreau să spun.
Da.
Se apropie Sărbătoarea Vieţii în Sălbăticie.
Ai putea să-ţi revezi câţiva din vechii prieteni.
Ai spus care era numărul tău de haită?
Haitele au numere?
Da, sunt cusute chiar pe...
- Al tău nu are. - Trebuie să fi căzut.
Gravitaţia, nu?
Dle Munster, pot să vorbesc cu tine?
Din fire nu sunt o persoană suspicioasă,
dar presupun că există un motiv
pentru care nu vrei să cunosc vechiul număr de haită al lui Eddie.
- Haita 110. - Haita 110?
El nu-şi mai aminteşte acea noapte.
- Ei bine, ce îşi aminteşte? - Doar ceea ce i-am spus noi.
Minciuni, în mare parte.
Ştie că era un ursuleţ.
Nu-mi amintesc ursuleţul.
Mă doare inima pentru băiat.
Serios?
Încetează.
Cine este ea?
Este mama mea.
Inima ta tocmai s-a oprit puţin?
Cu toţii trebuie să ne cunoaştem locul în ciclul vieţii.
Căprioara mănâncă iarba,
şi într-o bună zi, când căprioara moare,
va fertiliza solul şi astfel va creşte mai multă iarbă,
ca să poată mânca mai multe căprioare.
Eşti sigur că este un petic pentru asta?
Este peticul ciclului vieţii.
Există un pas intermediar important
pe care îl omitem aici.
Căprioara mănâncă iarba şi apoi este ea însăşi mâncată,
şi apoi chestia care a mâncat-o moare
şi fertilizează solul ca să crească mai multă iarbă,
pentru că mai multe căprioare să mănânce şi apoi... să fie mâncate.
Dar unele căprioare pot trăi mult.
Nu.
De asemenea, ca o etapă intermediară,
uneori căprioara vrea să fie mâncată.
Sunt deprimate şi singure,
aşa că leul ăla îi face căprioarei un serviciu.
Căprioara aia nu părea deprimată.
Nu, ştiu. Mi s-a părut că am văzut-o zâmbind.
Mănâncă cineva leul?
Bunicul.
Este natura.
Mamă, cred că este ceva în neregulă cu bunicul.
Şi-a scos toate hainele şi apoi a mâncat un leu.
Nu aţi fost la grădina zoologică, nu-i aşa?
În pădure.
Bunicul şi Marilyn mă învăţau
despre ciclul vieţii şi despre căprioarele sinucigaşe.
Ciclul vieţii este o formă violentă.
Este atunci când îl desenează bunicul.
Bunicul tău încerca doar să te ajute să înţelegi
că există o ordine în viaţă,
ca să nu îi urăşti pe ursuleţi când atacă.
Nu-l urăsc pe ursuleţul ăla.
Probabil era flămând şi confuz.
Aşa este.
Ursuleţul ăla era atât de confuz,
încât nu putea şti ce face.
Nu este ca şi când rătăcea printr-o zonă populată.
Ceea ce îmi aduce aminte...
Dacă bunicul se apucă din nou de băut,
nu crezi că ar trebui să-i prevenim pe vecini?
Marilyn ţi-a spus.
Mi-a spus bunicul când mânca leul.
Cred că voia să-l văd mâncând leul ăla
ca să mă obişnuiesc cu el mâncând ceva mare.
Ceea ce voia Bunicul să ştii
despre ciclul vieţii
este că el se află în afara lui.
Tu eşti înăuntrul sau în afara lui?
Ei bine, sunt fiica tatălui meu.
Nu ai încerca să mănânci pe cineva, nu-i aşa, mamă?
Ar fi natural dacă aş încerca.
Este în natura mea să mănânc şi să nu fiu mâncată.
Ai mânca pe cineva?
Încerc din răsputeri să nu fac asta.
Mă bucur că nu sunt ca tine.
Ceea ce sunt pe cale să spun, o să spun calm,
chiar cu un ton civilizat.
Oricum, ar trebui să-mi interpretezi politeţea
ca o dezaprobare severă.
De ce vopseşte omul ăla casa?
Ce fac oamenii pentru o prăjiturică...
Şi ce ai pus în acele prăjiturele?
Este posibil să mă fi tăiat când le pregăteam.
Nu-ţi transforma vecinii în sclavi.
Aşadar ai venit tocmai până aici să te plângi
în legătură cu vecinii care sunt de ajutor.
E vorba despre Eddie.
Aşadar, dialogul onest, sincer
cu nepotul meu îl dezaprobi.
Nu eşti onest şi sincer.
Eşti ciudat şi provoci confuzie.
Ai mâncat un leu în timp ce erai dezbrăcat.
Leul era dezbrăcat. Părea politicos să fiu la fel.
Eddie este un tânăr sensibil.
Nu ar trebui să te învinuieşti
că l-ai educat în felul ăsta.
Nu ai ştiut. Cum ai fi putut şti?
După Marilyn, cu toţii am presupus ce era mai rău.
A fost născut la fel ca mine.
Da, asta este cea mai rea parte pe care am presupus-o.
Fiul şi inima mea
sunt singurele două părţi din mine pe care le-am simţit
ca fiind într-adevăr ale mele,
iar acum Eddie este diferit şi...
am inima sfărâmată.
Ei bine, cu toţii ştim de unde putem face rost de alta,
nu-i aşa?
Foarte sănătoasă, vie,
se opreşte puţin din bătut pentru Lily, toate astea.
- Ce o să îi spunem lui Eddie? - Adevărul.
Că am furat inima şefului lui de la exploratorii vieţii sălbatice
pe care ai lăsat-o tu fără sânge?
Ei bine, pentru început, ar învăţa o nouă lume.
Şi aş fi foarte curios asupra părerilor sale asupra subiectului.
Nu ştiu ce mai aştepţi.
Doar nu o să cadă o inimă nou-nouţă
din cer, nu-i aşa?
Din nou. Liber.
În continuare nimic.
Nu înţeleg nimic din astea.
Eu nu-l puteam face să măture veranda din faţă,
iar el lucrează până moare la vopsitul casei vecinilor.
Cel mai ciudat lucru la jelire
este să realizezi că moartea celui iubit
nu este cu adevărat ceva foarte important.
De ce îmi spui aşa ceva?
Ai servit o prăjiturică?
Nu mănânc mâncarea care conţine gluten!
Marie, moartea soţului tău este precum o tragedie grecească.
Nu Agamemnon a căzut de pe scară?
Taci! Taci!
Avem puls. Trăieşte.
Tim? Tim?
Marie?
O inimă perfectă.
Iar tu ai chemat o ambulanţă.
- Bună seara. - Salutare.
Herman, este pentru tine.
Sunt foarte bucuros că putem sta de vorbă înainte de cină.
Bănuiesc că toată lumea ştie că ai venit în vizită.
- Nu. - Nu? Nimeni?
Nu ai soţie? Nu ai copii?
Soţia mea a fost stearpă.
Şi de când a murit, Exploratorii Vieţii Sălbatice
este singurul lucru social pe care-l fac.
Căsătoria şi mortalitatea.
Până când moartea ne va despărţi.
Eu am avut multe soţii.
Toate sunt moarte acum.
Dar păstrăm legătura.
Eu o simt pe Wendie Jo cu mine în fiecare zi.
Oricât de drăguţ este acest sentiment,
şi este cu adevărat... foarte drăguţ...
Te-ai gândit vreodată să-ţi deschizi inima
la noi posibilităţi?
Nu. Nu aş putea.
Steven, doar nu o să se ridice Wendie Jo
din mormânt
să te împiedice să iubeşti şi să fii iubit.
A fost arsă la crematoriu.
Şi îngropată.
Şcoală veche, nu?
Stai jos.
Acum, Steven,
nu am fost pe deplin sincer cu tine.
Este vorba de Herman.
Este bolnav. Un om bolnav.
Ce este în neregulă cu Herman?
Este pe moarte.
Din cauza inimii lui.
Şi este îngrozit la ideea de a îi părăsi
pe Lily şi pe Eddie fără un soţ şi respectiv tată,
respectiv.
Sărmanul Herman.
Sărmana Lily.
Herman va fi mort în curând.
Suferinţa lui se va sfârşi.
Lily trebuie să continue să trăiască... singură... cu demonii ei.
- Poate deveni foarte singură. - Da.
Tu eşti văduv.
Lily este... aproape văduvă.
O văduvă în aşteptare. O văduvă hărăzită.
Nu te supăra pe mine pentru că mă gândesc la viitor.
Pare puţin cam brusc.
De vreme ce soţul ei este încă în viaţă.
Ar putea muri în orice moment.
Te rog doar să gândeşti la un spirit înrudit.
Şi să-ţi deschizi pieptul... inima.
Nu am vrut să fie o surpriză pentru mine.
Eu am vrut să fie o surpriză pentru tine.
Surprizele tale mă fac nervoasă.
Este multă mâncare.
Steven...
Văduv, nu?
Este foarte greu să-ţi revii
din aşa ceva, nu-i aşa, Steven?
Nu aşa de greu dacă ai avea multe pentru care să trăieşti, totuşi.
Nu-i aşa, Steve?
Un petic al onoarei exploratorilor lumii sălbatice
te ajută să ai totul în perspectivă.
- Care dintre ele? - Peticul genealogiei.
Una dintre cerinţe este să îţi faci copacul familiei.
Eddie, tu ţi-ai făcut vreodată copacul familiei?
Am încercat asta, dar dura prea mult.
Bunicul trăieşte dintotdeauna.
Este o modalitate frumoasă să-ţi aminteşti de toţi
care au fost vreodată rude pe creanga copacului familiei.
Deşi poate ar putea fi morţi.
Creangă mea este încă aici.
Creangă ta va fi întotdeauna acolo...
În copacul tău.
M-aţi făcut cu toţii să mă simt ca acasă.
Simt că stau la masă
şi servesc cina cu propria familie.
O parte din tine asta face.
Herman, să discutăm puţin.
De ce este acest om în casa noastră?
Voiam să îi iau inima,
iar bunicul vrea să îi bea sângele.
O să se întâmple vreunul dintre lucrurile astea două
în camera în care luăm cina în seara asta?
"Nu ştiu" ar putea să nu fie răspunsul pe care-l doreşti.
Herman... Niciunul dintre aceste două lucruri
nu se va întâmpla în camera în care luăm cina în seara asta
sau în faţa lui Eddie, vreodată.
Sunt de acord. Asta ar trebui să fie scopul nostru.
Trebuie să îi spunem lui Eddie ce este el.
Da.
Adică, tu trebuie să-i spui.
Nu ar trebui să-i spunem amândoi lui Eddie?
Nu vreau să mă privească
în felul în care o să o facă
când o să afle că o să fie ca mine.
Nu am inima să îi spun.
Nici eu nu sunt sigur că o am.
Herman.
Ce este în neregulă cu inima ta?
Iubesc prea puternic.
Îmi place cum simte inima asta...
despre tine... Despre Eddie.
Mai puţin despre Marilyn,
şi mult mai puţin despre bunicul.
Îmi este teamă să simt diferit.
Ei bine, eu pot supravieţui să simt diferit,
atât timp cât ne simţim o familie.
Este uşor să-ţi pierzi pofta de mâncare
când îţi faci griji în legătură cu tatăl tău.
- Eu nu mănânc carne. - De când?
De când am mâncat ultima dată carne,
care va fi şi ultima dată când voi mai mânca vreodată carne.
Nu, nu, nu, nu, nu.
Noi, familia Munster, suntem mâncători de carne.
Aşa am fost de secole.
Şi tu, domnişoară.
Acum, asta, tinere prieten,
are aceeaşi temperatură pe care o avea
când trăia.
- Mănâncă. - Nu o să mănânc asta.
Nu o să mănânci legume
până când nu-ţi mănânci carnea.
Edward, nu te mai juca cu mâncarea.
O să încetez dacă o să o faci şi tu.
Ăsta este un clişeu grosolan şi este sub demnitatea ta.
Bunicul o să te mănânce.
O să se întâmple în seara asta?
Copiii.
O să găseşti o altă inimă, Herman.
Eddie are puţine modele în viaţă,
şi nu-l putem lăsa pe bunicul să-i mănânce pe niciunul dintre ei.
Eddie, doar nu crezi cu adevărat
că bunicul tău o să mă mănânce, nu-i aşa?
Ba da.
Nu o să-l mănânce nimeni pe Steve.
Steve, întotdeauna este ciudat să cerem aşa unui oaspete,
chiar unuia neaşteptat, dar...
- Vreţi să plec? - Vrei să faci asta?
Probleme de familie.
Herman, înţeleg.
Trebuie să faci astea cât timp mai poţi.
Foarte dezamăgitor.
Eddie urma să înveţe un cuvânt nou.
Marilyn, vrei te rog să-l conduci la uşa pe Steve?
Bunicul şi cu mine trebuie să vorbim în privat.
Eddie, discuţia aia pe care urma să o avem,
să o purtăm acum, noi doi.
Tati, stai jos.
Steve, o să ne vedem la următoarea
întâlnire a Exploratorilor Vieţii Sălbatice.
- Noapte bună! - Noapte bună.
Şi Dumnezeu să vă binecuvânteze.
Slabe şanse.
Ne vedem mai târziu, Steve.
- Mi-a făcut plăcere să te cunosc. - Da.
- Fugi. - Ce?
- Bunicule, bunicule... - Bunicul?
Nu... Nu, nu, nu, nu! Nu, bunicule.
Opreşte-te.
Nu îţi tratezi în felul ăsta oaspeţii.
Ascultă, mătuşa Lily ţi-a interzis în mod expres
să mănânci pe cineva în casă.
Opreşte-te! Opreşte-te! Opreşte-te!
Opreşte-te, opreşte-te... Este un oaspete!
Nu trebuie să avem această discuţie.
Ştiu deja despre visele stânjenitoare
şi despre creşterea părului în locuri ciudate.
Dar despre creşterea părului peste tot?
Unde altundeva mai creşte?
Nu a existat niciun ursuleţ.
Ce a fost?
Tu.
Ce?
Tu eşti ursuleţul.
Mi-ai spus că am fost atacat şi aruncat dezbrăcat în tufişuri.
De fapt, tu ai atacat
şi al alergat dezbrăcat prin tufişuri.
Eşti un Munster.
Nu un monstru.
Eddie, uită-te la mine.
Am rănit pe cineva?
Au fost câteva zgârieturi,
demne de o anecdotă spusă la un foc de tabără.
Nu ai făcut nimic rău transformându-te într-un vârcolac.
Nu există ceva mai rău!
Te iubesc, Eddie.
Nu ai de ce să-ţi fie ruşine.
Ai ceva cu care trebuie să ai grijă.
Nu vreau să fiu un Munster.
Vreau să fiu vegetarian.
Nu trebuie să fii ca niciun Munster care există.
Cu excepţia lui Eddie Munster, care nu mănâncă carne.
Nu pot fi un vârcolac vegetarian.
Poţi să fii un vegetarian când te poţi abţine,
iar când nu poţi...
Problema asta, o să o rezolvăm împreună.
Nu...
Et voila.
Bun ca nou?
Ştiu că eu sunt.
Gândeşte-te la asta ca la acel câine de la ultima ta şcoală
care putea simţi crizele.
Copilul ăla era bolnav.
Şi tu ai o boală.
Un câine cu o vestă
le va spune tuturor că am o boală.
Nu are nimeni un câine ca asta.
O să fii invidiat de toţi... de toţi.
Asta este precum a spune unei persoane cu un handicap
că arată frumos căruciorul ei cu rotile.
La următoarea lună plină o să ai un animal de companie
care o să te supravegheze,
astfel încât să nu te răneşti, ori să răneşti pe altcineva.
O să te supravegheze şi pe tine?
Da, o să mă supravegheze şi pe mine.
Un câine nu poate împiedica un vârcolac să mănânce pe cineva.
Acesta poate.
Pot să-l păstrez?
Subtitrarea: Bonzi
Comentarii pe www.tvblog.ro
Sincronizare subtitrare R.O.D.