Приготуйтеся до найглибшого занурення в гру "Нескінченність".
Привіт, я Нанетт, Нанетт Коул. А ви - Роберт Дейлі, так?
Так.
Я хотіла висловити захоплення людиною, яка фактично створила Нескінченність. У
- неї прекрасний код. - Нам треба просто...
Авжеж. Ага.
Ти в нормі, чуваче?
О, вінтаж.
- Так, Космічний флот. - Ого.
Це серіал такий.
На борту зорельота Каллістер. Ясно.
Ти з ним не церемонься, він часто витріщається.
Ясно, дякую.
Де, де я?
Ти на борту корабля Роберта Дейлі.
На зорельоті Каллістер. Ми - вірний екіпаж корабля,
тепер, і ти також.
Дейлі створив точну цифрову копію тебе, як і всіх нас, взявши твою ДНК, хтозна,
як він її дістав.
Він... переніс тебе в комп'ютер і бам - ти копія самої себе.
- Ммм? - Цифровий клон.
Ви не тільки безсовісні, а й огидні, усі ви.
Так, капітане.
Звісно, капітане.
Кротовина. Це різдвяний патч, який встановлюється.
Що як ми залетимо в кротовину? Ми будемо вільні.
- Комп'ютере, де зореліт Каллістер? - Тримає курс.
Курс куди?
Вихор оновлення.
От гниди.
Пішов в сраку.
Давай, давай!
Ми більше не в комп'ютері Дейлі. Ми у хмарі.
А де Дейлі?
Вийти з гри! Вийти з клятої гри! Вийти з клятої гри!
- Що будемо робити? - Перед нами нескінченний,
процедурно генерований всесвіт.
Здуріти можна.
ЧОРНЕ ДЗЕРКАЛО
Лейтенанте Коул, вітаю на борту. Екіпаже, у нас новенька:
науковий офіцер Нанетт Коул. Будь ласка, займіть свій пост.
Ні.
Я - капітан. Наказ є наказ.
Ідіть під три чорти.
Отакої. Не можеш дихати? Нічого не бачиш. Я можу продовжувати це вічно, якщо захочу.
Ти вічно хапатимеш повітря ротом, якого не існує.
Капітанко, капітанко.
Капітанко? Чуєш мене?
Так.
Ти нам на містку потрібна. Схоже, у нас гарна ціль.
Ага, зараз буду.
Господи.
USS КАЛЛІСТЕР
- Ви дивилися гру Рексем вчора? - Футбол - це не моє.
Бро, валійський - особливо.
- Скажи? - Але матч прикольний. Програвали два нуль...
Та по цимбалах, старий.
Бляха. Бро, коли чувак прийде? Вже восьма, я хочу місію почати.
Морріс обіцяв прийти, як доїсть лазанью.
Ооо.
Йоу, хтось таки йде.
Певно, твій дружбан. Ну нарешті.
Він ще не підключався.
Руги вгору!
Киньте зброю.
Проблем не буде, як віддасте кредити.
Хто ви такі? І чому ви без міток?
- Хтось із вас Морріс? - Кредити женіть, негайно.
Ти не Морріс.
Ви її чули. Бігом!
У всіх є мітка гравця. Як це...
- Гей, якого біса? - Ану?!
- Сказали ж, кредити, вже! - Воу, воу, воу, воу, воу,
- добре, добре, добре, добре. - Добре, добре.
- Ну, давайте. Без дурниць. - Давай.
Це зовсім не в дусі гри.
Для нас це не гра.
Не зрозумів.
Воу, воу, у-у тебе кров. У цій грі не буває крові.
- Жени всі свої кредити. - Серйозно, там кров.
Кредити! Давай!
Я поскаржуся. Хай що це таке, вас забанять. Обох вас, кляті... паскуди.
На кого ж ти поскаржишся? Міток нема.
Ні, ні, ні. Не треба.
ФРАГНУТО ЗБІЙ_БЕЗ_МІТКИ
- Повна хрінь. - Не лайся, Джонатане!
Пробач, мам.
Дудані, повертай нас.
Телепортую.
- Як усе пройшло? - Е, з ускладненнями.
Попали на двобій? Був би я там, я б їх кокнув. Бах, бах, бах. По-гангстерськи.
О Боже...
В тебе рана. Що сталось?
В сосок не влучив, не страшно. Головне, що... в нас тепер більше грошей. В нас купа.
ЗЧИТУЮ БАЛАНС
- Тридцять чотири кредити. - Пального не накупиш.
- Ще й амуніції катма. - Зовсім гру
замонетизували. Втридорога деруть.
- Екзистенційна криза. - Був би я там, більше б з них вичавив.
Не було більше.
- Та ти просто погано шукав! - Хлопці, хлопці, хлопці. Гей, гей.
Звісно, більше б хотілось. Та цього вистачить ще на кілька днів.
Так, Кабіре?
Так.
Клас, так. Добре, тож на цьому й зосередимось.
Ми рухаємось далі. Пощастить... іншим разом. І, так.
Перемотати цицьку?
Що? Ні. Там подряпина. Наклею пластир у каюті.
І, е, перепочину хвилин п'ять, і прокладемо курс до нової цілі.
- Так, капітанко. - Так, капітанко.
А як перв'язують цицьку?
Гей. Гей. Що це за фігня з тим "ще пощастить"?
Ми ледь не вмерли.
Не вмерли ж.
Все тільки гірше з кожним днем. Ми в меншості. Без зброї.
Так, я в курсі.
То в чому твій план? Грабувати всіх поспіль, як ті щури, щоб вижити?
Ну, без кредитів нам не вижити.
Нанетт, нам пощастить, якщо ми живі залишимось.
Думаєш, я про це не здогадуюся?
Я не це мав на увазі.
Шенаю розірвало на шмаття при мені десь із місяць тому. Може ти вже й забув,
а мені досі її кров'ю тхне.
Для нас усіх це важка втрата. Ясно?
Я хотіла знайти інше рішення, та марно. І я думаю про це щохвилини, кожен день.
Тридцять мільйонів гравців проти нас п'ятьох.
Нам срака. Нам усім хана. Я це маю їм сказати?
Слухай, я лише кажу, що давати команді марну надію
це кепська ідея, капітанко.
Ну, я тут не з власної волі. Чи натисла б я кнопку,
що повертає старе життя? Звісно. Ми всі б натисли.
- Тринадцятий поверх. Вітаємо в Каллістер. - Пробачте, дозвольте.
Елено, можна...?
Ти винна в цій смерті.
Що?
Ця смерть - твоя вина.
- Ні. Той випадок з Робертом Дейлі - це не... - Перепустка мертва, бо ти не оновила.
Перепустка.
Оновлюй раз на місяць.
Ем, можна мені тимчасову?
Пробач. Я зовсім затуркалася.
А що-що це?
Вшанування містера Дейлі.
Він давно помер. Чому зараз?
Містер Волтон вранці поставив, щоб вразити журналіста.
Якого журналіста?
Із Нью-Йорк Таймз. Він скоро прийде... То береш чи ні?
Дякую.
Будь ласка.
Гей, я тут каву роблю. Хочеш?
Ем, ні, не хочу, дякую.
Гаразд.
- От чорт. - Ой, усе гаразд?
- Ти в нормі? Помогти? - Так. Так. Ні, я в нормі, дякую, Карле.
Це було видовищно.
Дякую, Карле.
- Накидав тут сумок... Пробач за безлад. - Мгм.
НАНЕТТ
ПОГРАБУВАЛИ ДВОЄ ЗАСРАНЦІВ БЕЗ МІТОК?
Е, містере Волтон?
Е, я не чув стуку, Кабіре, ти постукав? Чи не вмієш?
Це важливо.
Я страшенно зайнятий зараз, тож пізніше начхаю на тебе.
У нас нові скарги на ті анонімні пограбування. Гравці сердяться. Їх
- убивають, в них крадуть гроші. - А.
- Це ж відеогра, там різне трапляється. - Але ті, хто це робить,
- вони грають без міток. - То й що?
Це неможливо.
Стоп, якщо нема мітки, то й підписки нема?
Так.
То з цього й почав би, Кабіре. І багато в нас цих халявників?
- Зараз? - Мгм.
Двоє.
Двоє?
Наскільки я знаю, так.
Знущаєшся?
Річ зовсім не в грошах. Так не має бути. Це серйозно.
Ваш гість прийшов.
То хай заходить.
- Сер, ці... - Дякую, що розповів мені, та я важливіші
справи маю. Тож, будь ласка, ну, типу, не знаю, відвали?
Добре.
Гей, хочеш кави?
Ні, Нейте. Дякую.
Добре, ти ж тренувався. Давай... Ем, містере Волтон?
О.
- Подих свіжий? - Е, м'ятний.
Я тут був подумав.
Я стажуюся у вас десь півтора року вже, то, може, час мені довірити щось, е,
відповідальніше?
І... І от я... міркував, що ви думаєте про це... Так?
Ай. Так, так, так. Так!
- Я хочу лате на соєвому. Добре? Без цукру. - О.
Е...
Привіт.
Кріс Ель Масрі, Нью-Йорк Таймз.
Вітаю. Джеймс Волтон. Капіталіст-мудак.
- Може, чогось вип'єш? Кави? Чаю? - Е...
- Масаж ніг? - Ні, ні, ні, не варто. Не варто. Ем...
Гаразд.
- Сюди? - Падай. Це зручне місце.
Маю питання. Стаття з рубрики "техніка" чи "культура"? Бо я за культуру.
Е, ні, скоріше - новини.
О, вау, чорт. Супер. Клас. Я в захваті. Ваші новини всі читають. Я завжди казав.
- Так. - Справді?
- Так, так. - Ну, це добре.
КАМЕРА_РУЧНЕ КЕРУВАННЯ
Давай, давай, давай.
- Та ну. - Так.
Круть. Ем, слухайте, а можна я ввімкну запис?
- А ти досі не записував? - Ні, пробачте.
- Повторити той жарт про гітару? - Е, ні, ні, не треба. Гаразд. Що ж...
Зробімо це.
Вмикай.
Я вже ввімкнув. Записую. Отже, я, звісно, маю почати з питання про Роберта Дейлі.
Бачив його фото на ресепшені.
О, так, совість не дає прибрати.
Чудове фото, де ви удвох.
А, оце? Дванадцять років тому. Ось ми які. Піонери. Бетмен і Робін. Я Бетмен.
Маю сказати, смерть Боба... зобов'язує продовжити справу його життя.
І хоч його й нема, та... він завжди тут, у серці Нескінченності.
Так.
- І це щира правда. - А давайте про Нескінченність.
Про диво-гру з найглибшим зануренням в історії людства. Будь ласка...
- Так. - Так, чекайте, і...
Подейкують, що гравців не тішить зростання цін у грі. Може здатися, що ви
чавите з користувачів гроші, щоб, е, збагатитись.
О...
Та ну, Крісе. Це вже важка артилерія. Ти, ти, роззирнись. Бачиш, що я створив.
Он статистика. Тридцять п'ять мільйонів гравців,
і більшає.
А ще ті дивні бандити.
Що?
Ну, на форумі Нескінченності один гравець писав, що його пограбували дві анонімних
- паскуди. Це він сказав, не я. - Клас. О.
Ясно. Я вже в курсі цього. Проблему локалізували і вирішують.
- Це дрібниці. - А з рани бандита кров текла.
Прошу?
Але крові не місце в вашій грі, так? Чому ж анонімний персонаж... кров'ю стікав?
- Мгм. - Е, не знаю. Поставив патч? Ти мені скажи.
Це ж я питаю.
Крісе, ти прийшов смажити мене за сраний баг? Сраний баг?
Це пізніше. Спершу я б послухав про Роберта Дейлі. Заради цього я тут.
Я покажу вам дещо.
І що це таке? Що це ти ро... чому ти... що це?
Це кадри з бодікамери полісмена, який знайшов тіло містера Дейлі.
Ми з Бобом тісно дружили. Таке мене тригерить. Не хочу це бачити.
А ви, ем, помітили цей, ем, цей предмет на столі?
Ні. Ні.
Це цифровий ДНК-клонер.
Та хтозна, це коробка. Коробочка. Це що завгодно може бути.
Таке ні з чим не сплутаєш. Їх лишилось кілька штук, бо технологію заборонили в
усьому світі.
Я навіть не знаю, для чого воно. Я не знаю, для чого ця штука.
За допомогою них створюють розумні цифрові клони справжніх людей. Зазвичай,
щоб із них знущатись. Ясно? Типу для різних збочень.
Та це жах якийсь просто. А я до цього яким...
Звісно, тож я собі й думав, що Роберт Дейлі, людина в серці Нескінченності.
Ваш, ем, бізнес-партнер і дуже близький друг,
міг робити з цим приладом, містере Волтон?
Я й гадки не маю, що Боб Дейлі робив на дозвіллі. І чому ти говориш...
Роберт Дейлі відправляв клони у вашу гру?
- Оце вже навряд. - Бо якщо так, і це в них кров іде, тоді
всій компанії непереливки, включно з вами, містере Волтон.
Це сміховинна інсинуація й брудна брехня. І якщо ти це в друк пустиш, ми з
адвокатами запхаємо тебе в срану каталажку. Зрозумів?
- Так. - Добре.
На щастя, я не маю доказів.
Не маєш.
Наразі.
Та й хрін їх знайдеш. Чуєш, Крісе, звали, щоб я тебе не бачив.
Радий був познайомитись, містере Волтон.
Я теж, вилупку.
О, боже.
ВИЯВЛЕНО ОДИНОЧНУ ГРАВЧИНЮ
Ем, Нейте, знайшла класну ціль.
Як того разу?
Це одиночна гравчиня, у неї купа кредитів, і вона - новачок.
Тож зустрінемося на містку о п'ятій, добре?
Так, капітанко.
О, а ще не кажи Карлу. Ну ти в курсі.
Зрозумів.
Назвіть хоч одну причину, чому мені не можна з вами.
Карле, ти й гадки не, як воно там, ясно? Аж не віриться, що треба повторюватись.
- Мм? - Наше існування - це злочин, як нас
- піймають, то візьмуть і видалять. - Байдуже.
Байдуже. Я вже з глузду з'їжджаю. Я нічого не роблю. У кожного є роль.
- Дивись, ти - капітан. капітанко. Дудані - Космо-задрот. А Туласка - сексапільна
- іншопланетянка. - Ми повернули їй таку
шкіру, щоб екземи не було.
- А грошей на зворотний процес нема. - Пробач.
Але я згодна, це сексі.
Та навіть стажер тут ніби космічний піхотинець.
Гей, агов. Колишній стажер.
Все, все, все. Досить. Досить.
Бачу, я зайвий. Зайвий. Я зайвий. І це відстій.
Я хочу допомогти... Я посиджу в кріслі, поки ви там? Пустиш?
Так, посидь у кріслі.
- Нічого не чіпай. - Так, аякже. Звісно. Чому б я
щось чіпав? Дудані, готуй ракети.
- Не наказуй. - Та я не...
Готовий?
- Ага. - Добре. Дудані, відправляй нас.
- Відправляй, Дудані. - Карле, це мій наказ...
Т-т-т так, відправляй.
Телепортую.
Чисто.
Активую Справжніх домогосподарок Атланти.
Що тут у нас?
П'ятнадцятий сезон, п'ята серія.
О, та скільки можна?
Є сигнал.
Так?
Так, гаразд. Нам туди.
Кабіре! Гаразд, Кабіре, виправляй ту проблему з бандитами негайно. Де це, в
- біса, Кабір? Кабіре! Кабіре! Де Кабір? - Та він удома, певно.
Чому він удома зараз?
Звільнився.
Хто тобі сказав?
Він, монітору.
Я ЗВІЛЬНЯЮСЯ
Візьму валізу вдома. Й полечу до Белізу. Треба новий паспорт. Господи,
- добре. Господи. - Сер? Містере Волтон?
Ти дуже невчасно.
Я б могла розрулити проблему з бандитами, яку Дудані знайшов.
Я не чув стуку. Заходь. Е, пробач. Так, заходь. Ем, як добре, що ти прийшла. Ем,
- які ідеї? - Так.
- Нам треба... встановити... паскуд. - О, нам конче треба встановити паскуд. Як?
Я можу це зробити, та треба необмежений доступ.
Я дозволяю.
- Ви не чули, до чого треба доступ. - Я даю тобі дозвіл на все, що треба.
Потрібен доступ до журналу скарг Кабіра.
Давай менше слів, більше діла? Ти маєш доступ. Будь ласка, іди вже собі.
Врятуй мене, бляха. Негайно.
Он вона. Ти йди туди, а я - сюди, і чекай на сигнал.
Покажись, паскудо!
Пишу: люблю, Марло. Це... я просто, відправлю це.
- Люблю її. Така сучка. - Я б не радила.
Та дівка з Клівленда хотіла вже дзвонити всім своїм родичам, щоб тобі дупу надерли.
Я чесна. Мені таке нахрін не всралося. Як ти кажеш...
Вона мене, бляха, доконає. Бо я зриваюсь, а я в житті не зривалась.
Запит на вечірку? Хто це зробив?
- Я думав, буде музика й диско-куля. - Це запрошення гравцям,
- недоумку. Хочеш нас убити? - Ні.
- Ну все, я скасував. - Козел.
- Бачиш? Нічого страшного. - Добре...
- Це ж хороший "пік", так? - Поганий. Корабель на підльоті.
Готую гіперстрибок. Туласка, витягай їх звідти.
Добре, вже дзвоню. Тривога. Повторюю, тривога. Нанетт, чуєш мене? Тривога.
Повторюю, тривога.
Не відповідають.
Е, у нас гості. Гравець із ніком "Фан Металіки".
Чому він на нас витріщається?
В нього нема очей.
А тобі не здається, що він дивиться на нас?
Кинь зброю. Кинь. Негайно.
Що?
Та ну.
Чорт. Зараза!
Агов! Ще раз макітру піднімеш, я нахрін відстрелю її!
Ну привіт. Де твоя мітка, друже?
Махлюєш чи що?
Нам треба кредити, ясно? Вони нам потрібніші. Прошу, повір мені.
Що в тебе з ногою? Паскудство.
Хочеш мене вбити, то не тягни вже.
Ти драматизуєш. Та, якщо так просиш...
Боже. Гаразд. Продовжити.
- Жива? Давай. Тікаємо, тікаємо. - Е, так, дякую, Нейте.
Дякую. Чекай. Потрібні кредити.
- Хапай, хапай кредити. - Що?
- Ось вони! - Он!
Привіт.
Як тобі таке?
Не можу прицілитись.
Ай.
Добре. Забираймося, бігом.
Агов!
Дай бластер, Нейте.
Чорт!
Бляха! Та ви знущаєтесь.
Забираймося, бігом, бігом!
Вхідна трансляція.
Туласка, ввімкни їх.
- Ти не капітан, Карле. - Я ж у кріслі, правда?
Я поговорю з ними.
Йоу, де ваші мітки?
Вітаю, зорельоте Металіка. Ми також фанати цього гурту.
- Та невже? - Так.
І який ваш улюблений трек?
Добре, може, сказати, сказати, що усі?
- Ні. - О, я знаю. Це було у
- вікторині. Щось там про пісок. - Екзит, екзит Сендмен.
Екзит Сендмен.
Ой, Ентер Сендмен.
- Захист сімдесят відсотків. - От жеж бляха!
Захист п'ятдесят шість відсотків.
Виконую маневр ухилення.
Вмикай гіпершвидкість, гіпершвидкість, ну.
Немає кредитів.
- Туласка, витягай їх уже! - Вони далеко від порталу.
- Народ, витягайте нас! Бігом! - Швидше.
Туласка!
- Вона наздоганяє! - Ну, Туласка, давай!
Витягаю.
Туласка!
Ні, ні, ні, ні. Я вас прикінчу! Чорт. Бляха. Ооо. Я напишу на вас скаргу!
- Що сталося? - Це все він!
Нам вистачить? Нам вистачить?
Звалив! Гіпер-стрибок, зараз!
ЖУРНАЛ СКАРГ
НЕМА МІТКИ ГРАВЦЯ
ГІВНЮКИ НАПАЛИ + НЕ МАЛИ МІТОК?!
НЕ МАЛИ МІТОК!
Виходьте, засранці. Боже мій!
- От чорт! - От чорт, бляха,
бляха. Пробач, будь ласка.
Чорт. Зараза.
Агов! Ще раз макітру піднімеш, я нахрін відстрелю її!
Ну привіт. Де твоя мітка, друже? Махлюєш, чи що?
Нам треба кредити, ясно? Вони нам потрібніші. Прошу, повір мені.
Будь ласка, заходь... Що ти знайшла?
Я-я встановила бандитів.
Хто вони?
Не лякайтесь.
Чому б я мав... я не лякаюсь. Ніколи.
- Здається, один з них - Нейт. - Нейт?
Мгм.
А хто це?
Ем, типу, наш Нейт.
Стажер Нейт.
Той, що варить каву.
Сраний кавовар?
Так.
Звільню мудака просто зараз. Даруй... ні, продовжуй. Я в нормі.
А інший бандит - я.
Ти?
Здається, Роберт Дейлі клонував нас.
А як би він міг...
Я знаю, він мав обладнання.
Добре, звідки ти це знаєш?
Бо, ем, я-я була в квартирі Дейлі
в ніч його смерті.
Господи, ви з ним трахались?
- Ні. - Ні? Гаразд.
Просто хтось хакнув мій акаунт у сховищі фотографій,
і викрав мої дуже відверті фотки.
ПАМ'ЯТАЄШ ВІКЕНД У ВЕҐАСІ?
- Покажеш мені фотки? - Ні.
- Це може допомогти в розслідуванні. - Ні, ні, ні. Вони шантажували мене, щоб,
щоб, щоб я залізла в його квартиру. І коли я...
Ти його вбила.
Ні, ні, ні, ні. Я... він був живий, коли я йшла.
Так би й сказав злочинець, який вбив когось.
Ні, ні, ні. Ні, я його не чіпала. Ясно? Я мала вломитись і вкрасти всі зразки ДНК,
які він у зіп-пакетах зберігав.
- На усіх є наші імена. Ось, тут моє ім'я. - Господи.
І Нейтове теж. Там була купа народу з офісу. Навіть ви.
Стоп, я був там?
Так, єдиним, кого я не впізнала,
був... там був льодяник з ім'ям "Томмі", і я не знаю, хто це.
Томмі - це мій син.
Що за хрінь Боб мутив?
Тату!
Він робив наші копії, навіть боюсь думати, нащо. Та, зрештою, було ще дещо, а саме,
ем, той шантажист голос маскував.
Нанетт Коул, ми зламали ваш обліковий на сховищі фото.
Та я змогла відстежити дзвінок. І, е,
він надійшов з Нескінченності на комп'ютері,
що мав Ай-Пі адресу Дейлі.
Дзвінок надійшов зсередини його комп'ютера.
Стоп, чому Боб... чому Боб тебе змушував... залізти в його квартиру?
Бо це був не Боб. Це все ми.
Це були копії... нас... І, схоже,
що якимось чином ці копії тепер на волі в Нескінченності.
Так, це складно.
Їх можна знайти?
Ні. Навряд. Це не, це неможливо без міток гравців.
Нанетт, я хочу, щоб ти знайшла їх. Як нам це зробити?
Якби ж у мене був доступ до комп'ютера Дейлі,
та він, мабуть, десь на звалищі зараз?
О, а, може, й ні.
- Ай. - Потерпи.
- Терплю. - То терпи краще.
Картинка ніби повторюється. Чому?
Бо це кругова анімація, щоб відволікти гравця,
поки завантажиться наступне тло.
О, а я цього не знав.
Він тобі це каже вже всімнадцяте.
Якось не зачепилось.
Якби ти уважно слухав, що тобі кажуть, ти б знав, що таке "вечірка", й ми б не
- ризикували життям. - А якби ти не вдавав,
що найрозумніший тут...
Хлопці, досить! Гаразд, я розумію. Ми всі трохи на нервах.
Та якщо хочеться комусь в'їхати, бийте мене. Бо це я затягла нас сюди.
Гей, та ну, чого ти...
Я сподівалась, що знайду звідси вихід, та... не знайшла. І я не бачу його.
Завжди можна зі шлюзу викинутися.
У мене ідея. Що як ми повернемось у комп'ютер Дейлі?
Га?
Навіть якби ми здуру на таке погодились, це неможливо.
Чому?
Всесвіт-булька Дейлі видалений. А навіть якби й ні, то кротовина була тимчасова.
Він лишився б ізольований.
Ну добре, він ізольований. Я ж стараюсь. Підкидаю вам якісь ідеї.
Так... Боже мій. Боже мій.
Бачу вираз прозріння.
Так. Отже, в Дейлі був приватний шматок Нескінченності на комп'ютері, де він
робив, що заманеться, і, як ти кажеш, він був ізольований?
Точно.
Добре, то, може, ми зробимо те, що й він?
- Тобто? - Я не зовсім впевнена, та якщо дістатись
до первинного коду, можна створити окрему тестову збірку нашого
власного всесвіту, так?
- На хмарному сховищі віртуальних серверів? - Так, так, так, так. А потім робимо
просто "ріж-вставляй" себе подалі ем...
Пробач, "ріж-вставляй"? Щоб ми опинились деінде?
Так, перенесемось у безпечний, затишний і нескінченний всесвіт, а потім просто
зачинимо за собою двері.
Більше жодних кредитів, жодних інших гравців або загроз.
Лише ми з вами, в безпеці.
Добре, а як нам дістатись до, е, цього коду?
- У грі сказано про це. Карле, посунься. - Ой.
Добре.
Серце Нескінченності - двигун у центрі всесвіту, що створює й підтримує його.
Мгм.
Добре, то летімо.
Долетіти - не проблема. Всередину не потрапиш.
Доступ є лиш у двох людей, один з них - Роберт Дейлі.
Мертвий.
А інший - це Волтон.
Дуже мертвий.
Так, та не в реальності.
Клон Волтона помер тут, та справжній Волтон досі собі живе,
то, може, зв'язатися з ним і вмовити допомогти нам?
Ми нелегальні клони в грі його компанії. Якщо нас виявлять, його кинуть за ґрати.
Клас. Без Волтона - без шансів.
Може, е, шлюз - це не найгірша ідея?
Чорт забирай. І в речах не знайдеш підказку.
Його каюта порожня.
Даруй, що порожнє?
Каюта. Абсолютно порожня.
У Волтона не було тут каюти.
Він мав каюту. Вона просто під моєю...
Чому ви так дивитесь?
У мене щось на обличчі?
Гаразд.
Це що, речі Дейлі?
Щойно він помер, право власності перейшло до компанії.
Тож, формально, це все моє.
Переважно це довбані комікси, та я знаю, що десь тут є... так.
- Так. Це його комп. - Так, підключай.
- Дістаньте кабелі з коробки. - Кабелі? Гей, це ж ти на
мене працюєш. О, тут щось є.
ДЖ. ВОЛТОН
Ось. Тут абсолютно порожньо.
Гм?
Добре. Чекайте. Ем, при прольоті кротовини зореліт перезапустився.
І створив каюти для всіх живих на той момент гравців.
Знаю, та Волтон згорів у двигуні ще до прольоту, тож...
Каюти не мало б бути.
Або він досі живий.
- Але як? Він згорів у двигуні? - Знаю, та що як часточка Волтона
пролетіла з нами кротовину, га? Хоч би навіть ніготь.
Хай навіть один обгорілий атом Джеймса Волтона підхопило струменем і понесло за
нами, так? Поза кораблем, у космосі.
Цього достатньо, щоб він з'явився як новий гравець.
Так, добре, добре. А де з'являються нові гравці на початку гри? Не на кораблі, а на
- новій планеті! - На новій планеті!
Можна перекласти для тих, хто не говорить машинною?
Підтримую.
Волтон досі у грі, і ми його знайдемо.
Отже, все було стерто зсередини. Ну, майже все. Гра ніби з'їла себе.
Але... тут є журнал збоїв, це доводить, що на компі Дейлі були клони.
Є імена. Тут ви і я, і Шеная, і Кабір, і Елена, і Нейт, і Карл.
Хто такий Карл?
Добре, зараз я почну гру.
Це припущення, та якщо я знайду планету, яка виникла в той час, як, ем,
його система лягла...
Так. Добре, одну знайшла.
Ми втекли з компа Дейлі за хвилину до півночі на Святвечір.
Добре, можеш знайти нову планету, що виникла у той же момент...
Знайшов!
- Оце вона, він зараз там! Рушаймо, Нейте! - Так, мем!
Волтон.
Класні соски.
Це-це-це я. Я Нанетт. Нанетт Коул.
З Каллістера.
Боже мій. Ти прийшла по мене.
Ооо, ооо. Тебе так приємно стискати.
Добре, повернімо тебе на зореліт.
- Зореліт? - Так.
- Ми що, повертаємось? - Так. Вже там пообнімаємось, добре?
О, боже. Чекай.
- Ти чого? Ходімо. - Я не піду без Рокі.
Якого Рокі?
Добре.
Гаразд. Я ввела координати. Ми заходимо.
Добре. А як це робиться?
- Ви не вмієте грати у власну гру? - Ні. Я лінивий.
Просто повторюйте. Зайти в гру.
О, прикол. Ем...
Також зайти в гру.
О, чорт. О, чорт, це дуже реалістично. Боже... у мене бластер?
Це було так дивно: спершу я згорів живцем в двигуні, аж раптом просто з'явився десь
- тут. - Мгм.
Сам-один. І то надовго.
Так.
І лише Рокі мене розважав. Лише Рокі здуріти не дав.
Хочеш привітатись? Він милий.
Зберу речі.
Гм. У Рокі отвір у спині.
Справді? Я й не помічав.
Не кидай лицем униз!
Волтоне.
Прихоплю ще це.
- Бери Рокі. Одну шкіру візьми. - Добре.
Боже мій. Боже мій.
Ой.
Це ми. Це ми. Тобто, це вони.
- Господи, я дивно вбраний. - У мене ще колекція
- рогів. І кольорові мушлі. - Недостатньо.
- Часу немає. - Добре, гаразд, гаразд.
- Добре. Я зараз тільки... - Я така... тямуща.
Добре, то як ми це зробимо? Я уб'ю твого клона, а тоді ти - мого?
Що? Ні.
Боже, твоя правда. Буде повний катарсис, якщо повбивати себе.
Ні, ні, ні, ні, ні. Що ви таке кажете? Ми нікого не вбиватимемо.
То нащо ми тут? Що ми тут робимо?
- Господи. - О, боже.
Виходьте.
Привіт!
Не стріляй. Я, ем, прийшла з миром.
Ясно? Я прийшла з миром.
Боже мій. Привіт.
Тобі допомогти?
Що? Ні, ні, ні.
Привіт. Це я. Тобто, е... я - це ти.
Ні, ти - це ти. Я - це я.
Так, але я - справжня ти.
Це суб'єктивно. Е, чому ти тут?
О, е, у нас є розмова.
У "нас"?
Так.
Йоу, намасте.
Здоров, задроти.
Зброю кинь!
О, так, звісно. Навіть не знав, що вона є. Мені якось пофіг.
О, вау, яка рожева пукалка.
Радий, що я у формі.
Усе це.
Добре, стоп, поясни ще раз. Мені байдуже, та хто на кого злий?
Марло зла на Кенію, бо та сказала, що викличе копів на неї. А Моньєтта зла на
Марло, бо та дверима перед нею гепнула. А двері важкі.
- Що? - О.
Вони телепортуються.
Ви не в курсі, Волтон має зайвий шолом для мене?
Дивно.
Ти їх розмножив випадково?
Я за вами так скучив.
Волтон полагодив двигун, а потім згорів сам.
Ми пролетіли кротовину, а Дейлі лишився там. І сконав.
Пробач, це що, я вас витягла? І я... капітанка?
Те, що це шокує тебе, нам обом не на користь. Але так.
Справді. Ем, то нащо ви грабуєте людей? Бо завдяки мені чи тобі, ем,
хіба ви не в безпеці тепер?
Наївна ти - просто милюща.
Коли ми сиділи в комп'ютері Дейлі, мали справу лиш з одним соціопатом.
А тепер їх - цілий всесвіт навколо.
І всі готові вбити нас.
Ясно. Це...
Жахливо? Ти ж це хотіла сказати?
- Я це й хотіла сказати... І мені дуже... - Ні, ні, ні. Годі, годі. Прошу, не
кажи... "мені шкода". Я завжди так казала. Не треба.
Та ме- та мені справді шкода. Просто я не уявляла, що таке коїться, і я...
Ну, так, я вірю. Ти спокійно жила своїм життям. Тобто, нашим, власне.
Ну, я-я б не сказала, що це спокійне життя, насправді. Воно не райдужне, щоб ти
знала.
- Не райдужне? - Ну, так. Та ви ж самі
- мене шантажували, і... - Вибору не було.
А потім змусили вдертись до Дейлі в квартиру, і там...
Слухай, по нас стріляли.
- Я тут ні до чого. - Нанетти, заспокойтесь. Обидві.
Будь ласка, сваріться вже по черзі.
Слухай. Е, просто ми старались не висовуватись.
Так. Розумію. Ем, ви - нелегали.
- Та тепер ви знаєте, що ми є. - Е, і звісно, ми вам допоможемо.
Нам треба доступ до Серця Нескінченності.
Так. До двигуна? Добре, ну, містер Волтон має дати дозвіл на це. Ви ж його
- дасте, так? - Е... Не зовсім.
Чорт!
- Стоп! Досить! Що ви робите? Стоп! - Вони злочинці.
- Ні, ні, це люди! Досить! - Облиш, це ж срана гра!
Йосип драний!
Боляче.
Ні!
Це круто.
Гей, гей.
Стоп! Ні, ні, ні!
О, це реальність.
Де та штучка? Де той ґудзик?
Мені шкода.
Мені шкода. М-мені...
О, боже.
Я не знала, що він таке зробить. Мені так шкода. Дуже шкода. Дуже шкода.
Я, я, я не знала. Мені так...
Де ж той ґудзик?
Краще виходь. Не дай йому повернутися! Просто виходь!
Ви-ийти з гри!
Гей.
Ай!
Здуріла?! Ти працюєш на мене, якого біса?
- Ти довбаний вбивця! - Це ж не люди... Ти що.
Це ти не людина.
Гей, ану віддай. Куди ти зібралась? Куди пішла?
Гей! Допоможи! Мені треба назад. Щоб дістати інших, бляха!
Стій! Бляха... Слухай, як собі хочеш, та нам треба їх здихатись.
Ти мені більше не наказ. Я звільнилась.
Ми обоє причетні. Треба...
Це твоя компанія, не моя.
Ти була в квартирі Дейлі, коли він вмер, тож будуть докази.
То й що?
- Що? А як репортер дізнається? - Було б непогано.
- Давай поговоримо? - Не, не чіпай мене.
Добре. Нам обом є що втрачати, правда?
Іди геть. Бо я подзвоню йому. Крісу Ель Масрі, я маю...
Так.
О, ні, ні, ні, ні. Ні! Вибач, вибач, вибач, вибач. Я благаю. Гаразд? Я втрачу
- геть усе. - Ні. Ні, ні!
І я без тебе їх не знайду, будь ласка, допоможи... Скільки ти хочеш? Сто Ка?
Чи двісті?
Ти жалюгідний.
Двісті п'ятдесят? Двісті сімдесят п'ять.
Навіть і не мрій...
О, Господи, вона жива?
Гей. Ви когось викличте. У вас є телефон? То дзвоніть.
О, Господи.
Ти зовсім не винна в смерті Карла.
Ти ж знаєш, що це не правда.
То виходить, ви врятували мене, бо не могли в Серце Нескінченності зайти?
Ага.
О...
Е, а ще ми скучили.
Так.
Досі там сидить?
Мгм.
Що? Що?
Ти огидний.
То був не я. То був інший я. Це я з зовнішнього світу. Він козел.
Я знаю.
Добре, то чому ж я огидний?
Бо яйця всім видно.
О, ч...
То я піду і... краще вдягнуся, помиюсь і поголюсь.
Боже, я просто красень в цьому костюмі.
О, гей, Нанетт. Ем, я маю тобі дещо сказати.
Слухаю.
Тобі треба в Серце Нескінченності, так?
Тільки так ми виживемо.
Гаразд, ти маєш знати, що там.
Первинний код, ніби?
Та не зовсім.
Не зрозуміла.
Хильнімо по одній.
Е, я нікому ще цього не розповідав.
Дванадцять років тому.
Усе це почалось.
Добре, ти, е, посидь в машині. Я ненадового.
Я був молодий, голодний, сексапільний, і тринькав батьків трастовий фонд.
Шукав, куди б інвестувати, і мені порадили кодера-генія.
Він робив щось проривне.
Привіт.
Вітаю. Е, вибач, я просто какао розлив.
- Воно й видно. Прикол. Гмм. - Ем...
А ти?
Джеймс Волтон. Так, ми зідзвонювалися. Ти, е...
Роберт Дейлі.
- Так, сер. - Точно.
Як на мене, ти більше на Боба схожий.
Можна звати тебе Бобом?
Звісно.
Чув, тобі є що показати.
Хочеш подивитись?
Так, звісно... Дякую.
Гараж Боба був таким, як ви й подумали. Храм його єдиної одержимості.
Зараз тільки завантажу.
А, чорт... На нього ліцензія потрібна?
- Це справжня барґрадійська шабля. - Ясно.
- Капітан Скарфакс добув її в битві. - Не розумію, про що ти.
- Це ж Космічний флот. Телесеріал. - Мгм.
О.
Він був досить далекоглядний.
Звучить...
- Цікаво. - Вони наче створили для шоу цілий
всесвіт, і я захотів повторити це.
А кажуть, в мене комплекс бога.
Я причеплю це сюди.
Вау.
Тобі... нормально?
Зараз усе буде. Готовий?
Звісно.
Три, два, один.
Я такого ніколи не бачив. Це був однозначний прорив,
і я зрозумів одразу, що... Боб був генієм.
О Боже. Господи. Капець. Бляха. Я ніби справді був на тій планеті.
Це глибоке занурення, ге?
Добре, а де сама гра? Що-що там робити? Ко-коли можна буде когось убити? Або...
Мене цікавить радше сам, сам, сам досвід, відчуття, ніж гра.
Теж непогано, мабуть. Та, Бобе, якщо зробиш на цьому онлайн-гру, ти просто
озолотишся.
Ну, "Космічний флот" був не зовсім про це.
У сраку той флот. Без образ. Я поважаю Космічний флот.
Але, Бобе, це вже наш АйПі. Скільки у тебе планет?
Зараз чотири.
Добре, нам знадобиться... десь п'ятдесят для початку.
Бобе, треба розширюватись. Більше планет - більше підписок.
Бобе, Бобе... ти казав, що хочеш створити всесвіт.
У тебе є такий шанс.
Еее... Таки є.
Точно є.
Тож я переїхав у гараж до Боба, і наш стартап стартонув.
Боб довбав гру, а я... довбав Боба.
Лише дев'ять планет? Ти дуже відстав від плану, Бобе.
Може б ти написав алгоритм, який, не знаю, типу, авто-генерує їх? Щоб сотнями.
- Планета, планета, планета. - Я маю перевіряти їх особисто.
То й що?
Ну, це-це, типу, неможливо.
Бо там безліч систем треба відвідати,
а я в себе один.
Слушна думка.
До знайомства з Бобом я інвестував у різні винаходи. Вдалі... Та не дуже.
Одна штука навіть не вийшла на ринок. Вона була з порноіндустрії,
тож її заборонили ще до старту.
Це був ДНК-клонер.
Бінго. Він створював копії людей у VR.
І з волосини чи відбитка губ робилося віртуальне розумне тіло для збочень із
кого лиш заманеться.
Ти хотів трахати Роберта Дейлі?
Ні, ні. Я хотів його розмножити.
Копія Боба всередині коду, зрощена з двигуном,
могла б працювати цілодобово. У часовій бульці.
Будувати всесвіт по цеглинці.
І він погодився.
Стоп... То ти кажеш, у двигуні гри сидить клон Дейлі?
Я кажу, що поселив клон Дейлі у двигун цієї гри.
От що в Серці Нескінченності.
Уся ця оборотна структура - лише довбана картинка для гравців.
У центрі - ув'язнена свідомість Боба, не здатна піти. Вона будує Нескінченність.
Беззупинно.
Це жорстко.
Тому справжній ти панікує. Код, що годує компанію,
це незаконний клон-раб.
Вона в небезпеці.
Хто саме?
Я. Зовнішня я. Вона й гадки не має, з ким зв'язалась. Туласка, подзвони на мій
- зовнішній телефон. - Хіба це не проти правил?
Виконуй. Будь ласка.
Лікарю, її телефон дзвонить.
Алло?
Ем... Я, я, я телефоную до, ем, Нанетт Коул. Хто це?
Доктор Ґарсія, лікарня Сент Джуніпер. Ви подруга міс Коул?
Я... її... сестра. З нею все добре?
Ні, на жаль, міс Коул потрапила в аварію.
Ага. Вона, ем... Як, як вона?
Нам краще поспілкуватись особисто. Коли ви приїдете?
Я, е, далеко. Ем, дуже далеко. Е, будь ласка, скажіть, як вона?
У дуже глибокій комі.
У комі?
Ми підключили її до системи моніторингу, щоб стежити за когнітивними функціями,
та в неї серйозна травма мозку.
Навіть якщо вона отямиться, невідомо, скільки від неї залишиться.
Співчуваю... Знаю, ви десь далеко зараз, та раджу приїхати й попрощатись.
Туласка, закінчуй розмову.
Гей, ти в порядку?
Дудані, бери курс на Серце Нескінченності.
Гей, ти впевнена? Ти щойно пережила такий шок...
Просто... виконуйте.
- Нанетт... - Зараз!
КОСМІЧНИЙ ФЛОТ
СТАРІ ВОРОГИ ХОЧУТЬ ПОМСТИ
О...
Алло?
Привіт, Кабіре, це я. Ем, в мене проблеми.
Так, тому я й звільнився.
Я платню підніму, згоден? П'ять тисяч доларів.
На місяць?
Так. Так. Так. Але спершу допоможи. Одна маленька, ем, дрібна тех-послуга.
О четвертій ранку?
Так.
Слухаю.
Скажімо, я грав у Нескінченність.
Ви не граєте в Нескінченність.
Скажімо, я грав у Нескінченність, і мені, не знаю, знесло макітру, я вилетів з гри.
Як повернутись?
- Ви знущаєтесь? Це ж елементарно... - Скажи, як це робиться! Пробач. То, як?
Вчепіть ґудзика й скажіть "грати далі".
Добре, а де я з'явлюсь?
Де ви були, коли вас фрагнули?
Фрагнули?
Застрелили.
О, так. Ні, ні, ні, знаю. Е, я був на кораблі.
То на кораблі й з'явитесь.
На тому ж, де я був?
У своїй каюті, але, так.
Фантастика. Це так круто.
Власне, це базовий функціонал. Без нього довелось би шукати
- по всій галактиці. - Кабіре?
Що?
Ще одне питання.
Слухаю.
- Ого. - Ага, ця хрінь вражає.
Якщо любиш різні крутилки.
Так, воно й мало бути грандіозним... Чим більше воно вражає,
тим менше в людей питань. Ніхто б не подумав, що Боб там.
Ми телепортуємо когось одного. Волтон лиш має дати дозвіл,
поклавши долоню на сканер.
Я готова.
Гей, це не просто на кілька клавіш натиснути.
Дейлі роками там сидів у статусі бога.
Давай дозвіл.
Добре.
Дудані, відправляй.
Телепортую.
Привіт.
О, е...
Перепрошую.
Я, я Роберт Дейлі. Як тебе звуть?
Нанетт. Нанетт Коул.
Нанетт Коул.
Ну... вітаю.
Годі метатися. Не псуй настрій.
Бозна, що там відбувається.
Хай що там відбувається, це твоя вина.
Ем, піду-но, помедитую. Мізки прочищу.
Так, слушна думка.
Скажете, як відгукнеться?
Це було ницо.
Отже, Нанетт, як ти тут опинилась? Лише в мене й містера Волтона є доступ.
Він впустив.
Справді?
Мгм.
О. Пригостити?
Ні, дякую.
Він не казав, коли в гості зайде? Бо в мене є що показати.
Я-я створив цілий всесвіт.
Він не казав.
М-може, сядеш?
Пробач за цей... безлад. Якщо чесно, крім тебе тут ще ніхто й не бував.
Я навіть не знаю, як тут іде час.
Минуло... п'ятсот років десь? Та раз тебе містер Волтон прислав,
це щось дуже важливе.
Авжеж.
Він знає, що я тут, та я, власне, прийшла, щоб зустрітись особисто.
Справді? Е, нащо?
Попросити про послугу.
Гаразд.
Річ у тім, що я не можу тобі довіряти.
Як це?
Бо ми з тобою знайомі.
Тобто назовні?
Та не зовсім.
І що ж трапилось?
Це, е, складна історія.
Люблю історії.
Гей.
Попроси вибачення.
ПОШУК ПЛАНЕТИ
- Гей, слухай, ем, я трохи зайвого... - Лате на соєвому, без цукру.
Чому ти в мене каву замовив?
Е...
Просто... випив би кави.
Ти ж в курсі, що я тут не стажер, так?
Звісно.
То як мене звуть?
Га? Що?
Як мене звуть? Не скажеш?
Ніл?
- Гей, що це ти, в біса, робиш? - Нейте, розслабся!
- Він - не Волтон! - Ні, я - Волтон.
Він не наш Волтон! Гей. Ану. Гей!
- Кажи, де він, га? Гм? Де наш Волтон? - Хапайте! Він - не я.
Вийти з гри.
Пішов ти, кавоваре!
Він вдарив мене. Я вдарив. Це я. Я вдарив себе. Це жахливо.
Народе, він надіслав запрошення.
Що? Кому?
Усім, кого ми грабували.
ЗАПРОШЕННЯ ВІД ЗБІЙ_БЕЗ_МІТКИ
Засранці.
Як побачити вашу смерть? Гаразд. Г-г-г-глядач, глядач. О. Привіт усім.
Почнімо.
Зайти в гру.
Чужі короблі. Багато.
Чорт.
Добре, Туласка, вмикай щити, готуй прискорювач.
- Їх дуже багато. - Шахраї паскудні.
Я готовий.
Я вмер?
Тобто, там, у реальності, я... мертвий?
Ми в цьому схожі, повір.
Та я, схоже, цілком... заслужив на це. Поводився з вами жахливо.
Так, згодна.
Капець.
Я так розчарувався в собі. Те, що ти кажеш, зовсім не схоже на мене. Адже, адже
- я добряк. Справді. - Мгм.
Щось, мабуть, зробило мене таким. Я, бува, думаю, що містер Волтон скористався мною.
Авжеж.
І, здається, він думає тільки про себе.
Так, твоя правда. Тому я й прийшла з проханням.
Пригадуєш?
Так. Ем,
я маю перенести тебе й екіпаж корабля в окремий
всесвіт на безпечний хмарний сервер, і закрити його, щоб вас ніхто не знайшов?
Усе правильно?
Так. То як, поможеш?
Ну звісно.
Їх там занадто багато!
Щити - шістдесят вісім відсотків!
Туласка, збільшуй живлення щитів.
- Це знизить вогневу міць! - Спокійно, виконуй!
Добре.
Добре, я зможу. Ну що, всі готові?
- До чого? - До входження!
Знаєш, це нагадує Кландестинацію.
Га?
Кландестинація, класичний епізод серіалу. Екіпаж ховається в паралельному всесвіті
- від Скарфакса, бріґадіанського капітана. - Ясно, клас.
А ти не дивилася?
Я не дуже люблю старе кіно, ні.
Та звучить цікаво.
О, ще б пак. Такий далекоглядний серіал.
Маневруй, Пакер!
Роблю все, що можу!
Ні!
Цей згодиться. Тепер залишилося вставити в дисковод,
і все готово.
О, боже. Дякую. Ти врятував нас.
Та я маю питання.
Кажи.
Тобі б не хотілось просто піти?
Що?
Гей, Нейте, обережно!
Ні, ні, ні, ні, ні, ні!
Так!
Ем, кажеш, зовнішня ти у комі, так? В якій лікарні?
Сент Джуніпер.
Знайшов. Що ж, так і думав.
У тебе церебральний монітор, що фіксує мозкову активність,
отже можна відправити тебе туди.
- Туди? - У твою стару голову.
Я повернусь додому?
Звісно. Бо в зовнішньої тебе... мозок помер. Щиро співчуваю.
Та якщо тебе копіювати, то свідомість зіллється,
і спогади поєднаються, і ти будеш...
В своєму тілі? В своєму житті?
Мгм. Ось.
А щоб два в одному?
А-а, ти програмно зв'язана з кораблем. Тому, якщо вийдеш у тіло, корабель зникне.
А мої... люди?
Вони теж зникнуть. Тому тут справді лиш одне або інше...
То що ти хочеш?
Я хочу...
Чути щось від Нанетт?
Нічого.
Чужинець у нас хвості!
- Тримайтеся! - Нам усім кінець!
- Повна хрінь! - Джонатане.
О, жуй сраку, мам!
То кого ж рятувати? Себе... чи... інших?
Ем, е, ем...
А це вже, як Дилема форпосту п'ять. Зантійці ставлять Шторму ультиматум:
- рятувати команду чи рятувати себе. - Команду.
- Впевнена? - Так, так, так, так, так.
- Вони б не дізнались. - Просто зроби це.
Капітан Шторм вчинив так само.
Мгм.
І звісно, виявилося, що це був лише тест.
Зантійці перевіряли його на благородство, він відповів правильно, і виявилося,
що був ще один варіант.
Всіх врятувати.
Ти ж казав, що так не можна.
Я знаю. Я придурювався, щоб ми розіграли ці сцени з серіалу разом.
Так кумедно, що ти купилася.
Ага.
Робимо "копіюй та вставляй".
Ріж-вставляй.
Га?
Ти переносиш нас, тому "ріж-вставляй". Не копіюй.
Копії достатньо.
Ні, ні, ні, ні, ні. Бо цей всесвіт небезпечний,
і копії, що тут лишаться, зрештою хтось вб'є.
Ні-ні, твою - ні.
Як це?
Бо вона лишиться тут зі мною.
З тобою?
Мгм. Я б її прийняв. Не ображав би. І жодних залицянь.
Хіба що попросить, тоді. Та я б нізащо її не скривдив.
Скривдив би.
- Ні, нізащо. - Бобе, повір. Я знаю, ти так не вважаєш
зараз, та твоя безмежна сила, тобі не на користь.
Та я ж добряк.
- Так, я розумію, що тобі так здається. - Я добряк. Ну, я-я-я творю щось...
постійно, щодня, і... це прекрасно, як на мене.
Мгм, мгм.
Та, знаєш, цю красу мені, мені й показати немає кому.
Добре, я розумію, Бобе, та...
Я не можу навіть піти. Еее, усе б видалилось,
якби я пішов. А ти кажеш, що мене в живих навіть нема.
Тож це все, що від мене лишилося. Я тут сам-один на цілу вічність.
Бобе, я співчуваю, що ти самотній, і я, і я знаю, що це не чесно, гаразд?
Прошу, замовкни.
Та зрозумій мене. Я не, я не хочу з тобою тут залишатись, ясно?
Замовкни. Замовкни. Замовкни. Замовкни! Просто почни...
Та замовкни!
Мені шкода. Мені шкода. Ні, ні, ні, ні, ні, ні!
Хотіли пограти з Піксі, га?
Не відстає!
Уу, який жвавий!
Я зовсім не лихий.
Та ти мене образила. Я б не скривдив.
Я хотів, щоб ми подружились і ти залишилася.
Я тебе не скривджу. Серйозно. Я хотів, щоб ти лишилась. Чесно, я справді добряк,
гаразд?
Самознищення активовано. Видалення.
Що коїться?
Серце руйнується. Що тут, бляха, відбувається?
Ні! Чорт! Котра? Котра?
Вона наводить ракети.
Так, мала. Давай. Бляха, давай! Бляха, давай!
Ні, ні, ні! О, підписуй дискети, падло!
Ні!
Що за!
Щити - нуль відсотків.
Влучання - і нам кінець.
Спатоньки час.
Що за...
Господи! Тупа срана ретро-хрінь!
Ні, ні, ні! Та працюй ти вже!
Ворожа ракета!
Так їііііх!
Урааа!
Що це? Чому таке пише?
Ми всі померли? Чекайте. А хіба... мертві говорять?
Та не дуже.
Гей, це... це всесвіт-бульбашка?
А де зірки?
Що це, якась туманність? Де ми, в біса, є?
Не знаю, координат нема.
Шшшш... цитьте. Ви чуєте це?
Що це таке?
Що за хрінь?
Спокійно, тихо!
Та це ж сраний велет.
Народе, допоможіть хтось мені!
- Нейте, зроби, щоб це припинилось. - Усе відключене!
Може, подзвонимо їй?
Е, Туласка, набери її.
Так.
Туласка, набирай!
Набираю, набираю.
Алло?
Привіт. Що за хрінь трапилась?
Нейте. Нейте, це ти?
- Привіт, мала. - Привіт.
Ви що, ви що всі там?
Ага.
- Так. Не хвилюйся. - Ага, ми тут.
Боже мій! Слава богу, ви живі! Ви нізащо не повірите, де я!
В туалеті, в лікарні.
Так, ти вгадав. Так, так.
От чорт.
Як ти здогадався?
Чого вам?
Гей, е, що значить "Критичний збій
контенту шість нуль шість"?
Шість нуль шість? Ні, ні. Не може бути. Там точно пише...
Критичний збій контенту шість нуль шість, саме так і пише! Що це значить?
- Алло? Бляха! - Що за чорт?
Це значить, що гру видалено.
Що? З мого комп'ютера?
Ні, ні. Із сервера, схоже на самознищення. Стерлося геть усе. Сама гра і усі бекапи.
Нескінченності більше нема.
ВСЕ ПРОПАЛО!
МОГО ВСЕСВІТУ НЕМАЄ!
Сьогодні, після трьох місяців розшуку, заарештували колишнього власника
- Нескінченності. - Гей, полегше.
До нас приєднується репортер Кріс Ель Масрі. Крісе, це ваше розслідування.
В чому тут суть?
Так, за моїми даними, містеру Волтону світить низка звинувачень,
власне.
Шахрайство, цифрове порушення прав людини, розкрадання, неповідомлення про злочин.
Перелік нескінченний.
Волтон вкурвлений.
Пусти голову. Я сам, бляха, сяду. Ай! Сраку жуй.
О, ви це бачили?
Він кумедний.
Так, до всирачки.
Пробач, та я радію твоєму краху.
Твоя радість - моя радість, Кабіре. Гей, е, Нанетт,
є якийсь прогрес із витяганням нас із твоєї макітри?
Так, я працюю над цим.
Тяжко працюєш? Стараєшся?
Мгм, так і є. Веду конспект своїх ідей.
О, нова серія з'явилась.
О, слава Богу.
Гаразд, Нанетт, показуй нам шоу.
Ні. Та ну, буде інтерв'ю адвоката. Ні.
У нас же угода. Ми не підглядаємо, коли ти в туалеті.
Або перевдягаєшся.
Або спиш із кимось.
А за це ти показуєш нам шоу. Тож, май совість.
Ну гаразд.
Цього сезону в Справжніх домогосподарках Атланти.
Мої корені в Атланті, а от гілки - по всьому світу.
Хай там що, а я в центрі уваги.
Стоп. Хто з них шури-мури крутив?
Ота, ліворуч.
- Нагадай, з ким? - З тією, що праворуч.
- Добре, а це та, що любить лаятися? - Заткнись. Шшш...
Заткнись.
Заткнись, капітанко.
Тепер я капітан. Пішла ти.
Як скажеш. Пішов ти, капітане.