РАНІШЕ В СЕРІАЛІ...
Грайте в «Нескінченність» із найпотужнішим ефектом занурення.
Привіт.
Я Нанетт. Нанетт Коул.
- Ви Роберт Дейлі, так? - Так.
Я просто хотіла висловити захоплення
людиною, яка створила «Нескінченність».
Прекрасний код.
Ти цілий?
О, вінтаж!
- Так, «Космічний флот». - Ого.
Це такий телесеріал.
На борту зорельоту «USS Каллістер». Ясно.
Не будь з ним надто привітною, бо витріщатиметься.
Дякую, Шенає.
- Де я? - На борту судна Роберта Дейлі.
«USS Каллістер».
Ми його відданий космічний екіпаж, а тепер і ти.
Дейлі створив ідентичну цифрову версію тебе,
всіх нас, із твоєї ДНК, яку він якось зібрав.
Він виростив тебе на комп'ютері. Бам — твоя копія.
Цифровий клон.
Ви не просто невдячні — ви всі огидні.
- Так, капітане. - Авжеж.
Кротовина.
Встановлюється різдвяний патч оновлення.
А якщо ми полетимо в кротовину?
Ми будемо вільні.
- Комп'ютере, де «USS Каллістер»? - Тримає курс.
- Куди? - У вихор оновлення.
Срані виродки.
Здохни.
Ну ж бо!
Ми більше не на комп'ютері Дейлі. Ми в хмарі.
Де Дейлі?
Вийти з гри. Вийти з довбаної гри!
Вийти зі сраної гри!
І що тепер?
Ми в нескінченному процедурно генерованому всесвіті.
Мамцю рідна.
ЧОРНЕ ДЗЕРКАЛО
Лейтенантко Коул,
вітаю на борту.
Командо, у нас новенька.
Наукова офіцерко Нанетт Коул, займіть свій пост.
- Ні. - Я ваш капітан. Наказ є наказ.
То йди до сраки.
Отакої. Ти не бачиш?
Не можеш дихати?
Я можу залишити тебе так навічно, якщо захочу.
Ти вічно хапатимеш повітря ротом, якого немає.
Капітане.
Капітане? Ти там?
Так.
Ти потрібна на містку. Схоже, є ціль.
Зараз прийду.
Господи.
USS КАЛЛІСТЕР: У НЕСКІНЧЕННІСТЬ
Хтось бачив учорашній матч «Рексема»?
- Не люблю футбол. - Особливо валлійський.
- І не кажи. - Але це було щось.
- Вони програвали два-нуль... - Пофіг, брате.
Курва! Бро, коли прийде твій пацан? Уже по восьмій, я хочу почати.
Морріс обіцяв прийти, як доїсть лазанью.
Хтось іде.
Мабуть, твій дружбан.
Ну нарешті.
Він ще не приєднався.
- Руки вгору! - Кидайте зброю.
Ми не хочемо проблем. Нам потрібні ваші кредити.
Ви хто? Чому у вас немає міток гравців?
Хтось із вас Морріс?
Віддайте нам кредитні картки!
Це не Морріс.
Кредити. Негайно!
У всіх є мітки гравців.
Чому...
- Якого фіга? - Ви чого!
Віддайте кредити!
- Чекайте! Гаразд! - Гаразд.
- Дай сюди. Повільно. - Давай.
Не зовсім у дусі гри.
Для нас це не гра.
Тобто?
У тебе кров. У цій грі не буває крові.
Дай мені кляті кредити.
Серйозно, це кров.
Кредити! Негайно!
Я подам скаргу.
Хай хто ви, вас забанять.
Ви обоє кляті... задрипанці.
На кого подаси скаргу?
Міток немає.
Ні! Не треба!
ФРАҐНУТО БЕЗ_МІТКИ
- От хрінь. - Що за слова, Джонатане?
Вибач, мамо.
- Дудані, вертай нас. - Телепортую.
- Що там? - Було дещо гаряче.
Ви встрягли в бійку?
Я б їм показав. Бамц! По-гангстерськи.
- Ти поранена. Що сталося? - У сосок не влучив. Усе добре.
Головне, що в нас набагато більше грошей.
Ціла купа...
ЗЧИТУВАННЯ КРЕДИТНОЇ КАРТКИ 0034
- Тридцять чотири. - Пального не накупиш.
Набоїв майже нема.
Замонетизували гру. Ціни підняли.
- Криза вартості існування. - Я б більше з них витяг.
- Це все, що в них було. - Народ! Агов!
Це не те, чого ми хотіли.
Але досить, щоб протриматися кілька днів. Так, Кабіре?
- Так. - Так. Гаразд.
Зосередимося на цьому. І рухаємося далі.
Наступного разу дістанемо більше.
І... так.
Перев'язати тобі цицьку?
Що? Ні, це лише подряпина. Залатаю рану у своїй каюті.
Зроблю невеличку перерву.
А тоді прокладемо курс до наступної цілі.
Так, капітане.
Як узагалі перев'язують цицьку?
Чекай. Тобто «наступного разу»?
- Ми ледь не вмерли. - Але не вмерли.
З кожним днем усе гірше. Їх більше. Озброєні.
- Знаю. - То який план?
Грабувати і тікати як щури, щоб вижити?
- Без кредитів не виживемо. - Пощастить, якщо взагалі виживемо.
- Думаєш, я не знаю? - Я не це хотів сказати.
Шенаю розірвало в мене на очах чотири тижні тому.
Я досі відчуваю запах її крові.
На нас усіх вплинула її втрата. Ясно?
Я намагалася знайти інше рішення, але не можу.
Я щохвилини щодня проганяю в голові наші шанси.
Тридцять мільйонів гравців проти нас п'ятьох.
Ми в дупі. Ми помремо.
Я це маю всім сказати?
Я лише кажу, що давати команді хибну надію —
це погана ідея, капітане.
Я не просила цю посаду.
Якби була кнопка, щоб повернутися у старе життя, я б натисла.
Як і всі ми.
- Тринадцятий поверх. «Каллістер». - Вибачте. Перепрошую.
Єлено, можна...
Вмер, це ти винна.
- Що? - Вмер, і винна ти.
Те, що сталося з Робертом Дейлі, не...
Дозвіл на прохід вмер,
бо ти не поновила.
Мій дозвіл.
Поновлювати слід щомісяця.
Можна взяти тимчасовий?
Вибач. У мене голова забита.
Що це таке?
Вшанування пана Дейлі.
Він кілька місяців мертвий. Чому зараз?
Пан Уолтон вранці поставив, щоб вразити журналіста.
- Якого журналіста? - З «Нью-Йорк Таймс».
Він скоро прийде.
Дозвіл потрібен чи ні?
Дякую.
Прошу.
Я роблю каву. Хочеш чогось?
- Ні, не треба, дякую. - Добре.
Бляха.
- Ти ціла? - Так.
- Усе добре? Помогти? - Так.
- Я в нормі, дякую. - Тримай оплески.
Дякую, Карле.
- Завжди готовий допомогти. - Угу.
НАНЕТТ
ПОГРАБУВАЛИ ДВА ЗАДРИПАНЦІ БЕЗ МІТОК ГРАВЦІВ?
Пане Уолтоне?
Я не чув стуку, Кабіре. Ти стукав?
- Можеш стукати? - Це важливо.
Я зараз зайнятий, можна проігнорувати тебе пізніше?
Надходять скарги про анонімні пограбування в грі.
Гравці лютують. Їх убивають. Вони втрачають гроші.
Це відеогра. Усяке буває.
Ті, хто це робить, не мають міток.
- І що? - Це неможливо.
Стривай, без міток, отже без плати за підписку?
- Так? - Так.
Так би одразу й сказав, Кабіре. Скільки халявників?
- Зараз? - Угу.
- Двоє. - Двоє?
Наскільки я знаю.
- Та ну. - Річ не в грошах.
Цього не мало бути. Це серйозно.
- Ваш гість прийшов. - Запроси його.
Пане, ці...
Дякую, що сказав, але в мене є справжня робота.
Тому, будь ласка, звали.
Гаразд.
- Хочеш кави? - Ні, Нейте. Дякую.
Ну все, як ти тренувався. Уперед.
Пане Уолтоне.
Як мій подих?
М'ятний.
Слухайте, я тут думав.
Я стажуюся вже 18 місяців,
і, гадаю, час уже взяти на себе більше обов'язків.
- Тож я хотів спитати, що ви скажете... - Так.
- Так?
Лате зі знежиреним соєвим молоком, без цукру.
- Вітаю. - Вітаю.
Кріс Ель Масрі, «Нью-Йорк Таймс».
Джеймс Уолтон, капіталістичний мудак.
Чогось хочете? Кави? Чаю? Розтирання ніг?
- Ні, дякую. - Гаразд.
- Можна? - Присядьте. Тут буде зручно.
Стаття для рубрики техніки чи культури?
Я голосую за культуру.
Ні, радше новини.
- Ого, бляха. Крутяк. - Так.
Супер. Ви найкраще подаєте новин. Я завжди казав.
- Справді? - Так.
Радий чути.
КАМЕРА_РУЧНЕ КЕРУВАННЯ
Ну ж бо.
- Та ви що. - Так.
Клас. Можна записати розмову?
- А ви ще не записуєте? - Ні, вибачте.
- Ще раз розказати про гітару? - Ні, не треба.
- Гаразд. Тож... - Почнімо.
- Увімкнули? - Увімкнув. Записую.
Гаразд.
Звісно, я почну із запитань про Роберта Дейлі.
Я бачив свічки і квіти в приймальні.
- Не можу змусити себе забрати. - Так.
Гарне фото.
О, це.
Це було 12 років тому.
Гляньте на нас. Піонери.
Бетмен і Робін.
Я Бетмен.
Маю визнати, що смерть Боба
змушує мене розвивати його спадщину.
Так, він пішов, але... він завжди тут, у серці «Нескінченності».
- Так. - Це правда.
Щодо «Нескінченності».
Багатокористувацької гри з найпотужнішим ефектом занурення.
Ходять чутки про незадоволених гравців через зростання цін у грі.
Обдираєте користувачів,
щоб збільшити прибутки?
Та ну. Одразу важкі запитання?
Слухайте... Озирніться.
Ви бачите, що я побудував. Гляньте статистику.
Тридцять п'ять мільйонів користувачів.
І пара кочових бандитів.
Що?
Уранці я був на форумі «Нескінченності»,
читав скаргу від гравця,
якого пограбували два анонімні «задрипанці».
Це його слова, не мої.
Мені повідомили.
Проблему локалізували, і вже вирішуємо...
Він одну поранив, і вона кровоточила.
Що?
У вашій грі немає крові, так?
Чому анонімний персонаж раптом кровоточить?
Не знаю. Якесь оновлення? Ви скажіть.
Я запитую.
Ви прийшли докучати мені через срану помилку?
Я хочу повернутися до Роберта Дейлі.
Саме тому я тут.
Я вам дещо покажу.
І що це? Чому ви... Що це таке?
Це запис із нагрудної камери офіцера,
який знайшов тіло пана Дейлі.
Ми з Бобом були близькі.
Мене це тригерить. Не хочу дивитися.
Бачите... бачите той предмет на його столі?
Ні.
Це цифровий клонувальник ДНК.
Може, це... просто коробка.
- Та що завгодно. - Ні, вони дуже характерні.
Їх лишилося кілька, технологію заборонили у всьому світі.
Порушення прав людини.
Я не знаю, для чого ця штука.
Їх використовували для створення свідомих цифрових клонів людей.
Зазвичай щоб знущатися з них. Типу збочене виконання бажань.
Жахливе збочення. Чому ви...
Авжеж, мені цікаво, що Роберт Дейлі,
серце «Нескінченності»,
співзасновник і ваш близький друг,
що він робив із цією забороненою технікою?
Гадки не маю, що робив Боб Дейлі в особистому житті. І чому ви...
Він копіював нелегальних клонів у вашу гру?
Звісно, ні.
Бо якщо так і якщо це вони там стікають кров'ю,
то відповідальна вся компанія, і ви теж.
Це обурлива інсинуація і паршива брехня.
І якщо ви надрукуєте хоча б слово про це,
ми з адвокатами запроторимо вас у буцегарню.
- Чуєте? - Так.
Чудово.
- На моє щастя, я не можу довести. - Ні.
- Поки що. - Ніколи.
Можете звалити з моєї будівлі?
- Радий знайомству. - І я, засранцю.
ВИЯВЛЕНО ОДИНОЧНОГО ГРАВЦЯ ПІКСІ БАНКІН
Нейте, я знайшла ціль.
Як минулого разу?
Це одиночний гравець,
у неї купа кредитів, і вона здається новенькою.
Зустрінемося на містку за п'ять хвилин.
Так, капітане.
І не кажи Карлу. Звісно.
Зрозумів.
Назви хоч одну причину, чому не можна з вами.
Ти не уявляєш, як там.
Не можу повірити, що знову це кажу. Наше існування — злочин.
Якщо нас піймають, то видалять.
Мені байдуже. Я просто... Я тут дурію.
Я нічого не роблю. У кожного є роль.
Ти капітан, капітане.
Дудані — космічний ботан.
Туласка — сексуальна іншопланетянка.
Довелося повернути синю шкіру, щоб вилікувати екзему.
- А змінити — нема грошей. - Але так, це сексуально.
- Навіть стажер — космодесантник. - Стажер? Колишній стажер.
Припиніть, прошу.
- Годі. - А я нічого не роблю!
Нічого!
І це паршиво.
Я лише хочу допомогти.
Можна хоч у крісло сісти, поки тебе нема?
- Можеш сісти в крісло. - Так, бляха. Дякую.
- Нічого не чіпай. - Домовилися.
Круто. Чому... Нічого не чіпатиму.
Дудані, заряджай ракети.
- Не наказуй. - Я не наказував...
- Готовий? - Угу.
Гаразд, Дудані, відсилай нас.
- Відсилай їх, Дудані. - Карле, це я кажу.
Відсилай нас.
Телепортую.
На горизонті чисто.
Вмикаю «Справжні домогосподарки Атланти».
- Що там у нас? - Сезон 15, п'ятий епізод.
Боже, тільки не це шоу.
- Вловила сигнал. - Справді?
Так, гаразд. Туди.
Кабіре! Тепер мені треба, щоб ти вирішив проблему з бандитами.
- Де, бляха, Кабір? Кабіре! - Я так і зробив.
- Де Кабір? - Вдома, мабуть.
- Чому він удома? - Він звільнився.
Це він тобі сказав?
Він сказав монітору.
Я ЗВІЛЬНЯЮСЯ
Зберу тривожну сумку і полечу в Беліз. Мені потрібен новий паспорт.
- Господи боже. - Пане?
- Пане Уолтоне. - Ти невчасно.
Я можу допомогти з бандитами, про яких казав Дудані.
Не чув, як ти стукала. Заходь. Вибач. Заходь.
- Я... Радий знову тебе бачити. - Так.
І як ти допоможеш?
Треба ідентифікувати негідників.
Обов'язково. Як?
Я це зроблю, але потрібен необмежений доступ.
- Маєш. - Я не сказала, до чого.
- У тебе є все, що треба. - Потрібен доступ до журналу скарг Кабіра.
Менше розмов, більше діла. Маєш доступ.
Тож іди.
І допоможи мені, бляха. Негайно.
Ось вона. Я піду сюди. Ти йди туди і чекай мого сигналу.
Виходь, засранцю!
І я додала «люблю, Марло».
Це... Я це опублікую.
Обожнюю її. Вона таке стерво.
Дівчинка з Клівленда була готова...
ПОШУК ПЛАНЕТИ ЗАПРОШЕННЯ
ПОЧАТИ ВЕЧІРКУ НАЛАШТУВАННЯ
Вона мене з********.
Я зриваюся, а я ніколи...
ПОЧАТИ ВЕЧІРКУ
Я гетеросексуалка. Для мене це взагалі *****.
Запит на вечірку? Хто це зробив?
Я думав, буде музика і диско-куля.
Це запрошення гравців, ідіоте. Хочеш нас убити?
- Ні. - Гаразд, я скасував.
Бачиш? Нічого страшного.
- Це добрий сигнал, так? - Поганий. Виявлено судно.
Готуємося до гіперстрибка. Забери їх.
Викликаю їх. Червоний код. Повторюю, червоний код.
Нанетт, ти мене чуєш?
Червоний код. Повторюю...
Не відповідають.
У нас гості. Мітка гравця — «МеталлікаФан».
Чому він витріщається?
Судна не витріщаються.
По-твоєму, це не схоже на витріщання?
- Кинь зброю! Кредити, негайно! - Що?
Бляха. От хрінь!
Ще раз висунеш голову — я її знесу нафіг!
Привіт.
Де твоя мітка гравця?
Мухлюєш чи що?
Нам просто потрібні кредити.
Більше, ніж тобі.
Повір мені, прошу.
Боже, що з ногою?
Паскудство.
Хочеш мене вбити —
то вбивай.
Та ти просто королева драми.
Але як скажеш.
От хрінь.
Ну гаразд.
Відновити гру.
- Ти ціла? Нам треба йти. - Так, дякую, Нейте.
- Шукай кредитну картку. - Що?
Шукай картку.
- Он там. - Є!
Привіт.
Бляха, друже.
Не можу прицілитися.
Гаразд. Тікаймо, швидко.
Агов!
Дай зброю.
Срань!
Бляха. Та ви знущаєтеся.
Вставай. Ходімо!
МЕТАЛЛІКАФАН ВІТАЄ
Повідомлення.
Туласко, з'єднай.
- Ти не капітан. - Я в кріслі.
Я з ними поговорю.
Де ваші мітки гравців?
Вітаю, зоряне судно «Металліка».
Ми теж фанати цього гурту.
- Правда? - Так.
Яка твоя улюблена пісня?
Сказати, що всі?
- Ні. - Я знаю одну.
Це було на вікторині! Щось про пісок.
«Екзит Сендмен».
«Ентер Сендмен».
Щити — 70 %.
От дупа!
Бляха! Чому вона просто не помре?
Щити — 56 %.
Виконую маневр ухилення.
Гіпершвидкість! Уперед.
У нас немає кредитів!
Туласко, забери їх звідти!
Вони не біля порталу.
- Швидше. - Люди, заберіть нас!
Туласко!
КРИТИЧНЕ ПОШКОДЖЕННЯ
- Вона йде! - Ні, Туласко, швидше.
Телепортую.
Туласко!
Ні, я вас повбиваю нафіг!
Бляха!
Хрінь!
Я на вас поскаржуся!
- Що сталося? - Це все він!
- Вистачить? - Так!
Забирайся!
Гіперстрибок!
ПОРТАЛ СКАРГ ЖУРНАЛ СКАРГ КОРИСТУВАЧІВ
ГРАВЦІ БЕЗ МІТКИ
ЗАСРАНЦІ НАПАЛИ + НЕ МАЛИ МІТОК?!
ВКРАЛИ КРЕДИТНУ КАРТКУ І ЗБРОЮ БЕЗ МІТОК!
ВІДЕО. ШАХРАЇ ЧИ ПОМИЛКА?
Виходь, засранцю!
Боже мій!
- Бляха! - Хрінь! Дідько!
- Пробач. - Усе гаразд. Не хвилюйся.
Усе добре. Не страшно.
Хрінь! Дідько!
Ще раз висунеш голову — я її знесу нафіг!
ПОМИЛКА_БЕЗ_МІТКИ
Привіт.
Де твоя мітка гравця?
Мухлюєш чи що?
Нам просто потрібні кредити.
Більше, ніж тобі. Повір мені, прошу.
Є щось? Заходь.
Що знайшла?
Я ідентифікувала бандитів.
Хто вони?
Тільки не психуйте.
Чого б це я... Я ніколи не психую.
- Думаю, один з них — Нейт. - Нейт?
- Угу. - Хто це?
Наш Нейт.
Стажер Нейт.
Що готує каву.
- Сраний кавовар? - Так.
Того довбодятла звільнено.
Вибач...
Ні, кажи. Усе добре.
А інший — це я.
Ти?
Гадаю, Роберт Дейлі нас клонував.
Як він узагалі...
Я знаю, що він мав пристрій.
Звідки ти знаєш?
Бо я була у квартирі Дейлі тієї ночі, коли він помер.
Боже мій, ви трахалися?
- Ні. - Ні? Гаразд.
Хтось зламав мій обліковий запис у хмарі
і вкрав деякі мої інтимні фото.
ПАМ'ЯТАЄШ ВИХІДНІ У ВЕГАСІ? ЦЕ НЕ ЕЛЛІОТТ
- Покажеш фото? - Ні.
- Просто щоб розуміти. - Ні.
Ці фото використали, щоб шантажем змусити мене проникнути в його квартиру.
- І коли я... - Ти його вбила.
Ні. Я... Він був живий, коли я пішла.
- Так сказав би вбивця. - Ні, я його не чіпала. Ясно?
Мене змусили вдертися до нього
і вкрасти зразки ДНК,
які він тримав у пакетах у холодильнику.
На них наші імена.
- Ось моє ім'я. - Господи.
Там було ім'я Нейта.
Багатьох працівників офісу. Навіть ваше.
І я там був?
Так, єдине ім'я, яке я не впізнала, —
льодяник із написом «Томмі», і я не знаю, хто це.
Це мій син.
Якого хріна робив Боб?
Татку!
Він копіював нас. Я не хочу навіть думати навіщо.
Але є ще дещо:
той, хто мене шантажував, замаскував голос.
Нанетт Коул, ми зламали твій обліковий запис.
Але я зламала лінію і відстежила дзвінок.
Його здійснили через збірку «Нескінченності»
на комп'ютері з IP-адресою Дейлі.
Дзвінок був з комп'ютера Дейлі.
Навіщо Бобу змушувати тебе вдиратися в його квартиру?
Бо це був не Боб.
Це були ми.
Це були наші копії.
І я думаю,
що якось, десь
ці копії тепер у «Нескінченності».
Так, це складно.
Можеш їх знайти?
Ні. Це не... Без міток гравців це неможливо.
Нанетт, їх треба знайти. То як нам це зробити?
Хіба що з комп'ютера Дейлі,
але ж він зараз на звалищі, так?
Чи ні?
- Ой. - Сиди спокійно.
- Я сиджу. - Ще спокійніше.
Вид постійно той самий.
Це циклічна анімація, щоб гравець на щось дивився,
поки завантажується інше тло.
Я не знав.
Він тобі 17 разів казав.
Я не зрозумів.
Може, якби ти слухав, ти б знав, що таке «вечірка».
- Може... - Ми б не були за крок до смерті.
Люди!
Слухайте, я розумію. Ми всі на нервах.
Але якщо хочете зриватися, зривайтеся на мене.
- Я привела нас сюди. - Не треба...
І я сподівалася, що придумаю, як звідси вийти, але ще не придумала.
Я не бачу виходу.
Ми завжди можемо викинутися зі шлюзу.
У мене є ідея.
А якщо ми полетимо назад у комп'ютер Дейлі?
Навіть якби ми були такими психопатами, це неможливо.
- Чому? - Всесвіт Дейлі видалено.
А якщо й ні, кротовина була тимчасовою.
- Вона закрита. - Ага, закрита.
Я хоч щось роблю. Подаю ідеї.
Так.
Боже мій.
- Боже. - Ти щось придумала.
Так.
Гаразд, у Дейлі була приватна збірка «Нескінченності»
на комп'ютері, де він робив що хотів.
- Вона була закрита, так? - Так.
Чому б нам не зробити те, що зробив він?
Тобто...
Виправ, якщо помиляюся,
але якщо ми матимемо доступ до вихідного коду гри,
то зможемо створити приватну збірку
нашого всесвіту.
- У хмарі на віртуальних серверах? - Так.
Тоді просто виріжемо і вставимо нас...
Тобто ми зможемо бути в іншому місці?
Так, ми б увійшли в безпечний, приватний і нескінченний всесвіт
і зачинили б за собою двері.
І не було б кредитів, інших гравців, жодних загроз.
Були б лише ми, і ми були б у безпеці.
А як нам отримати доступ до вихідного коду?
У грі він проявляється так.
- Карле, сунься. - Гаразд.
Гаразд.
Серце Нескінченності, рушій у центрі всесвіту,
що створює й підтримує все.
Гаразд, тоді вперед.
Дістатися туди — не проблема.
Але лише двоє людей мають доступ до ядра, і один з них — Роберт Дейлі.
Який мертвий.
А інший — Уолтон.
Двічі мертвий.
Але не в реальному світі.
Клон Уолтона помер,
але оригінальний Уолтон досі живий,
зв'яжемося з ним і вмовимо нам допомогти.
Ми нелегальні клони у його грі.
Якщо нас виявлять, його посадять.
Чудово. Ні Уолтона, ні надії.
Повернемося до ідеї зі шлюзом?
Бляха.
І в його речах підказок не знайдемо.
Його каюта порожня.
Вибач, що порожнє?
Його каюта. Вона зовсім порожня.
В Уолтона не може бути каюти.
У нього є каюта. Під моєю.
Чому ви так на мене дивитеся? У мене щось на обличчі?
- Гаразд. - Це все речі Дейлі?
Після його смерті це власність компанії.
Юридично це мої речі.
І це здебільшого сміття з комік-кону, але я знаю, що десь тут... так.
Так.
- Це його комп'ютер. - Так, не спи.
- Дістанете кабелі з коробки? - Кабелі? Гаразд.
Тепер я дістаю кабелі?
ДЖ. УОЛТОН
Бачите? Ні Уолтона, ні речей.
Чекайте. Коли ми проходили через кротовину, судно перезавантажилося.
І кожен живий гравець отримав каюту.
Але Уолтон згорів до того, як ми пройшли.
Каюти не мало б бути.
Хіба що він ще живий.
Як? Він згорів.
А якщо крізь кротовину пройшов один крихітний шматок Уолтона?
Навіть один ніготь.
Навіть якщо один обгорілий атом Уолтона
якось потрапив у наш сліпстрим і пройшов з нами.
За межами судна, у космосі.
- Досить, щоб респавнитися. - Гаразд.
А де спавняться нові гравці?
- Не на судні. - Нова планета!
Перекладіть для тих, хто не говорить машинною.
- Підтримую. - Уолтон у грі, і я знаю, як його знайти.
Гаразд. Усе стерто зсередини. Майже все.
Ніби з'їв сам себе. Але в мене є журнал збоїв,
що доводить, що на комп'ютері Дейлі були клони.
І в мене є імена.
Ми з вами, Шеная і Кабір, Єлена, Нейт і Карл.
Хто такий Карл?
Я почну гру.
ПОШУК ПЛАНЕТИ
Це лише здогад,
але якщо я знайду планету, яка спавнилася в той самий час,
коли відмовила його система...
Так. Гаразд, знайшла.
Ми залишили комп'ютер Дейлі за хвилину до півночі на Різдво.
Якщо знайдемо планету, яка утворилася в ту мить...
- Є! - Він там!
- Рушай, Нейте! - Слухаюсь!
Гов. Уолтоне.
Гарні соски.
Це я. Нанетт.
Нанетт Коул.
Із «Каллістера».
Боже мій. Ти прийшла по мене.
Так приємно стискати.
Гаразд, повернемо тебе на судно.
- От бляха. - Так.
- Можна повернутися? - Так.
- Там і поговоримо. - Боже. Чекай.
- Так, ні. Ходімо. - Я не піду без Рокі.
Хто такий Рокі?
Гаразд.
Отже. Я ввела координати.
Ми зайдемо.
Добре. Як це робиться?
- Ви не вмієте грати у вашу гру? - Ні.
- Я читаю. - Робіть те, що я.
Увійти в гру.
Весело.
Теж увійти в гру.
От срань.
Це так реалістично.
А щоб тебе...
У мене є бластер?
Було так страшно.
Однієї миті я горю живцем у двигунному відсіку,
а наступної — з'являюся тут.
- Угу. - Сам-самісінький.
- На довгий час. - Так.
Зі мною був лише Рокі.
Він не давав мені збожеволіти.
Привітаєшся?
Він симпатичний.
Я зберу речі.
У Рокі дірка ззаду.
Справді? Я не помітив.
Не кидай його на лице!
Не хочу цього слухати. Нам треба йти.
- Бери Рокі. - І це.
- Можеш узяти одну шкіру. - Добре.
Мати рідна!
Це ми!
Це вони.
Боже мій. Що це на мені?
Дещо дуже куце.
- Рухайся. - Гаразд. Я просто...
Я така крута.
Як ти хочеш це зробити?
Я вб'ю твого клона, а ти — мого?
- Що? Ні. - Боже, твоя правда.
Буде емоційніше, якщо ми вб'ємо самі себе.
- Ні. Що? Ми нікого не вбиватимемо. - Тоді чому ми тут?
Господи.
- Боже. - Виходь.
Привіт.
Не стріляй. Я...
Я прийшла з миром.
Гаразд. Я прийшла з миром.
Боже мій. Привіт.
- Тобі допомогти? - Що?
Ні.
Привіт. Це я.
Тобто я — це ти.
Ні, ти — це ти. Я — це я.
Так, але я справжня ти.
Це суб'єктивно.
Навіщо ти тут?
- Ми просто хочемо поговорити. - Хто «ми»?
Так.
Йо, намасте.
Привіт, задроти.
Кидай!
Звісно. Навіть не знаю, чому він у мене. Я не просив.
Який великий рожевий пістолет.
Добре, що я у формі.
...усе це.
Гаразд, ще раз. Мені байдуже, але хто на кого сердиться?
Марло злиться на Кенью, яка погрожувала викликати поліцію.
Моньєтта зла на Марло, бо та гримнула перед нею дверима.
- Що? - Двері важкі.
Вони телепортуються.
Думаєш, у Уолтона є зайвий шолом?
Дивно.
Ви помилково копіювалися?
Я так за вами скучив.
Уолтон полагодив двигуни, а сам згорів.
Ми пройшли через кротовину, залишивши Дейлі... помирати.
Вибачте. Це я вивела нас звідти?
Типу я... капітан?
Те, що ти шокована, робить нам обом ведмежу послугу,
але так.
Авжеж.
А чому ви грабуєте людей?
Хіба завдяки мені чи... тобі
ви зараз не в безпеці?
Наївна ти така чарівна.
На комп'ютері Дейлі ми мали справу з одним соціопатом.
- Тепер таких цілий всесвіт. - Готові вбити нас будь-коли.
Так. Це...
Жахливо? Ти це хотіла сказати.
Так, саме це я й хотіла сказати.
- І мені так... - Ні. Чекай.
Не кажи «прикро». Я завжди так казала.
- Не кажи цього. - Але мені прикро.
Я й гадки не мала, що це відбувається...
Звідки?
Ти насолоджувалася життям.
Нашим життям.
Я б не сказала, що насолоджувалася.
- Мені було важко. - Тобі важко?
- Так. Ви шантажували мене... - У нас не було вибору.
Ви змусили мене вдертися в дім Дейлі...
- У нас стріляють. - Не з моєї вини.
Нанетт, заспокойтеся. Сперечайтеся по черзі.
Слухай. Ти знаєш, що ми переховуємося.
Так. Я розумію.
Ви нелегали.
Але тепер ти знаєш, що ми існуємо.
Ми зробимо все, щоб допомогти.
Нам потрібен доступ до Серця Нескінченності.
Так. Ігрового рушія?
Пан Уолтон має дати дозвіл.
- Ви ж дасте, так? - Не так.
- Курва! - Стійте! Що ви робите? Припиніть!
Вони нелегали.
Ні, вони люди! Припиніть!
Годі тобі, це довбана гра!
Срань господня!
Отакої.
- Ні! - Круто.
Агов.
Чекай! Ні!
Це реальність.
Де ж воно?
Де та штукенція?
Мені шкода.
Вибачте. Я... Боже мій. Я не знала, що він це зробить.
Вибачте.
Я не...
Я не знала. Вибачте.
Де той ґудзик, бляха?
Вибачте.
Тобі треба йти. Не дай йому повернутися! Іди!
Вийти з гри!
Знайшов.
От курва!
Ай! Ти працюєш на мене. Якого фіга?
Ти вбивця!
Вони не люди.
- Годі. - Як і ти.
Віддай мені це. Куди ти йдеш?
Мені потрібна твоя допомога!
Щоб повернутися! Щоб дістати інших...
Бляха!
Чекай! Бляха...
Слухай, це неприємно, але ми маємо їх позбутися.
Не вказуй мені. Я звільняюся.
- Ми обоє причетні. Тож... - Це твоя компанія, а не моя.
Ти була в Дейлі у ніч його смерті. Будуть докази.
- І що? - Що? А якщо той журналіст дізнається?
- І нехай. - Поговори зі мною.
- Не чіпай мене. - Добре.
Нам обом є що втрачати, Нанетт.
Іди, інакше я подзвоню Крісу Ель Масрі, у мене є...
- Дай телефон. Ні! - Просто... Ні!
Пробач.
Я благаю тебе. Чуєш?
Я все втрачу.
А без тебе я їх не знайду. Допоможи мені.
Скільки ти хочеш? Сто тисяч?
Двісті?
Ти жалюгідний.
Двісті п'ятдесят? Двісті сімдесят п'ять.
І навіть не думай...
Як вона?
- Боже, вона ціла? - Наберіть 911.
Подзвоніть комусь. У вас є телефон? Подзвоніть комусь.
Боже мій.
Ти не винна в тому,
що сталося з Карлом.
Ми обидві знаємо, що це неправда.
То ви кажете,
що врятували мене,
бо без мене не можете увійти в Серце Нескінченності?
Угу.
Он як.
І ми скучили.
Чудово.
- Вона ще там? - Угу.
Що?
Ти огидний.
Це був не я. Це був інший я. Це зовнішній я. Він відстій.
Я знаю.
То чому я огидний?
Бо причандалля видно.
От бл...
Я піду... вдягну більше одягу,
помиюся і поголюся.
У мене чудовий вигляд у цьому вбранні.
Привіт, Нанетт.
- Я маю тобі дещо сказати. - Кажи.
Хочеш потрапити в Серце Нескінченності?
- Лише так ми будемо в безпеці. - Угу.
Ти маєш знати, що там.
Вихідний код?
Не зовсім.
Тобто?
Ходімо вип'ємо і поговоримо.
Я цього ніколи нікому не казав.
Дванадцять років тому...
Тоді все почалося.
ПЕСУОЛТ
Гаразд, лишайся в машині. Я недовго.
Я був молодий і голодний, об'єктивно сексуальний,
мав татків трастовий фонд
і шукав, куди б інвестувати гроші.
Мені розповіли про геніального кодера,
який придумав дещо новаторське.
Привіт.
Вибачте, пролив шоколадне молоко.
Ага, так. Весело.
- Ви... - Джеймс Уолтон, так.
- Ми говорили по телефону. Ти... - Роберт Дейлі.
- Так, пане. - Авжеж.
Ти більше схожий на Боба.
Можна називати тебе Боб?
Звісно.
Чув, ти маєш що мені показати.
Хочете подивитися?
Залюбки.
Дякую.
Гараж Боба був таким, як і очікувалося.
Храм його єдиної одержимості.
Я тільки запущу.
«КОСМІЧНИЙ ФЛОТ»
От хрінь.
- На це треба ліцензію? - Обережно.
Це справжній барґрадіанський тесак.
Гаразд.
Командувач Скарфакс здобув його в бою.
Не знаю, про що ти.
- Це з «Космічного флоту». Телесеріал. - Угу. Ой.
Він випередив свій час.
Звучить... цікаво.
Для цього серіалу створили цілий всесвіт,
і мені закортіло зробити те саме.
А кажуть, у мене комплекс Бога.
Дозвольте прикласти це тут.
- Ого. - Нормально?
Це недовго.
- Готові? - Звісно.
Три, два, один.
Я не бачив нічого подібного.
Це було щось унікальне.
Я одразу зрозумів, що Боб — геній.
Боже мій.
Чорт. Бляха. Здавалося, я був на справжній планеті.
Реалістично, правда?
Де гра? Що тут робити? Коли я стрілятиму в людей чи...
Я хочу створити досвід, а не гру.
Це, звісно, весело,
але, Бобе, якщо зробиш із цього онлайн-гру,
це буде золота жила.
«Космічний флот» не зовсім про це.
До дупи «Космічний флот».
І я кажу це з глибокою повагою.
Бобе, це вже наша власність.
- Скільки в тебе планет? - Зараз чотири.
Гаразд, нам знадобиться, не знаю, 50 до запуску.
Бобе, нам треба розширитися.
З більшим масштабом буде більше підписок.
Бобе,
ти сказав, що хочеш створити всесвіт.
Зараз твій шанс, малий.
Мабуть.
Так.
Я переїхав у гараж із Бобом,
і ми почали наш стартап.
Боб працював над грою, а я працював... над Бобом.
Лише дев'ять планет?
Ми так сильно відстаємо від цілі, Бобе.
Можеш написати програму, яка їх автоматично генерує?
Висирає планети.
Мені все одно треба перевірити кожну особисто.
І що?
Це неможливо.
Я мушу стежити за всіма системами,
а я лише один.
Притримай цю думку.
До зустрічі з Бобом я інвестував у всілякі нові винаходи.
Деякі спрацювали.
Більшість — ні.
Одна річ навіть не вийшла на ринок.
Та штука походила з порноіндустрії,
і її заборонили ще до запуску.
Клонувальник ДНК.
Бінго.
Він мав дублювати людей у ВР.
Маючи волосину чи помаду, можна було створити
свого віртуального партнера для трахання.
Ти хотів трахнути Роберта Дейлі?
Ні.
Я хотів його дублювати.
Маючи копію Боба в коді,
у парі з рушієм,
він міг працювати цілодобово у часовій бульбашці.
Будувати всесвіт по шматочках.
І він погодився.
Чекай.
Хочеш сказати, що в ігровому рушії є клон Дейлі?
Я кажу, що ввів клон Дейлі в ігровий рушій.
Ось що в Серці Нескінченності.
Уся обертова конструкція — це лише ширма.
Щоб відволікти.
Там усередині поневолена свідомість Боба,
яка не може вийти.
А просто будує «Нескінченність».
До нескінченності.
Це жахливо.
Тому справжній ти такий наляканий.
Код, на якому побудована компанія, — це робота нелегального клона.
Вона... в небезпеці.
Хто?
Я.
Зовнішня я. Вона не знає, з ким має справу.
Туласко, набери мій мобільний.
- Ми домовилися не контактувати. - Дзвони.
Лікарю, телефон дзвонить.
ПОМИЛКА_БЕЗ_МІТКИ
Алло.
Я дзвоню Нанетт Коул. Хто це?
Лікарка Ґарсія, Сент-Джуніпер.
Ви подруга пані Коул?
Я... її сестра.
З нею все добре?
Боюся, пані Коул потрапила в аварію.
Угу.
Вона...
Як вона?
Гадаю, буде краще, якщо ми поговоримо віч-на-віч.
Коли ви зможете під'їхати?
Я дуже далеко. Я...
дуже далеко.
Скажіть мені, як вона.
Вона в дуже глибокій комі.
У комі?
Ми підключили її до системи,
щоб стежити за когнітивними функціями,
але в неї сильна черепно-мозкова травма.
Навіть якщо вона прийде до тями,
невідомо, скільки від неї залишиться.
Мені шкода.
Ви сказали, що ви далеко,
але, думаю, вам варто приїхати і попрощатися.
Туласко, заверши дзвінок.
Ти як?
Дудані, курс до Серця Нескінченності.
Ти впевнена? Слухай, у тебе шок...
Рушай.
- Нанетт... - Зараз!
«КОСМІЧНИЙ ФЛОТ»
ДАВНІ ВОРОГИ БУДЕ ПОМСТА!
Алло.
Кабіре, це я.
У мене проблеми.
Так, тому я звільнився.
Я підвищу тобі зарплату.
П'ять тисяч доларів.
На місяць?
Так.
Так!
Але спершу потрібна твоя допомога. Трохи технічної підтримки.
- О четвертій ранку? - Так.
Кажіть.
Скажімо, я грав у «Нескінченність».
Ви ніколи не граєте.
Скажімо, я граю в «Нескінченність», і мені вистрілили в голову
і викинули з гри.
Як повернутися?
Жартуєте? Це найпростіше...
Скажи, як це зробити! Вибач. То... Як?
Прикладіть ґудзик і скажіть «відновити гру».
І де я з'явлюся?
Де ви були, коли вас фраґнули?
- Фраґнули? - Тобто вбили.
Так. Ні, я знаю.
Мене фраґнули на судні.
Ви респавнитеся на судні.
На тому самому судні?
У вашій каюті, але так.
Чудово. Клас.
Це базова функція.
Інакше шукали б по всій галактиці.
- Кабіре? - Що?
Ще одне запитання.
Кажіть.
Гаразд, це вражає.
Якщо любиш лайно, яке крутиться.
Воно й мало на меті вражати.
Що більше вражає, то менше запитань.
Ніхто не запідозрить, що там Боб.
Ми можемо телепортувати лише одного.
Уолтон має схвалити вхід, поклавши долоню на сканер.
Я готова.
Не вийде просто зайти і натиснути на кнопки.
Дейлі роками там сам, наділений божественною силою.
Просто схвали.
Добре.
Дудані, відправляй.
Телепортую.
Привіт.
Ой, я...
Пробач.
Я Роберт Дейлі. Як тебе звати?
Нанетт.
Нанетт Коул.
Що ж,
ласкаво прошу.
Годі ходити.
- Це погана енергія. - Хтозна, що там коїться.
Що б це не було, це ти винен.
Піду помедитую. Провітрю голову.
Так, іди.
Скажете, якщо вона з'явиться?
Це було жорстоко.
Нанетт, як ти сюди потрапила?
Лише я і пан Уолтон можемо надати доступ.
Він мене впустив.
- Він? - Угу.
Ой. Хочеш?
Ні, дякую.
Він сказав, коли зайде? Бо я стільки маю йому показати.
Я побудував цілий всесвіт.
Він не сказав.
Хочеш сісти?
Вибач за гармидер.
Просто ти єдина моя гостя від самого початку.
Я навіть не знаю, як тут працює час.
Можливо...
минуло 500 років.
Але якщо тебе прислав пан Уолтон, мабуть, це важливо.
Так і є.
Він знає, що я тут, але я прийшла, бо хотіла побачити тебе особисто.
Правда? Он як.
Чому?
Попросити про послугу.
Гаразд.
У мене є всі підстави не довіряти тобі.
Чому?
Бо я тебе вже зустрічала.
Там?
Не зовсім.
Що ж сталося?
Це...
заплутана історія.
Люблю історії.
Привіт.
Піди вибачся перед ним.
ЗАПРОСИТИ
ЗАПРОСИТИ НЕЩОДАВНІХ ЗАПРОСИТИ ВСІХ
Слухай, я...
Лате із соєвим молоком, без цукру.
Чому ти замовив мені каву?
Я просто люблю каву.
Знаєш, тут я не стажер.
Звісно.
То як мене звати?
Га? Що?
Моє ім'я.
Як мене звати?
Ніл?
- Що ти робиш? - Нейте, якого фіга?
- Він не Уолтон! - Я Уолтон.
Він не наш Уолтон! Іди сюди.
ЗАПРОШЕННЯ НАДІСЛАНО
Де він? Де наш Уолтон?
Зупиніть його!
Він не я.
Вийти з гри.
Пішов ти, кавоваре!
Він мене вдарив.
Я вдарив мене. Вдарив я.
Я вдарив себе. Це було жахливо.
Люди, здається, він надіслав масове запрошення.
Що? Кому?
Усім, кого ми грабували.
ВІД ПОМИЛКА_БЕЗ_МІТКИ
ЗАПРОШЕННЯ ВІД ПОМИЛКА_БЕЗ_МІТКИ
Паскудники.
Як подивитися, як ви помираєте?
Гаразд, Кабіре. Параметри.
Глядач.
Глядач...
ПАРАМЕТРИ РЕЖИМ ГЛЯДАЧА
Привіт, народ.
До роботи.
Увійти в гру.
Судна прибувають.
Багато.
Бляха!
Туласко, вмикай щити. Готуй двигуни.
Брехливі задрипанці.
Я готовий.
Я помер?
Тобто, зараз я...
Я мертвий?
Віриш чи ні, але я розумію.
Схоже, я на це заслужив.
Я з вами погано поводився.
Так.
Капець.
Я розчарований у собі.
Те, що ти описала, не схоже на мене.
Я гарний хлопець.
- Так. - Угу.
Мабуть, щось мене змусило так поводитися.
Іноді, здається, пан Уолтон мене експлуатує.
- Так і є. - І він дбає лише про себе.
Так, твоя правда.
Ось чому мені потрібна ця послуга.
Пам'ятаєш?
Так.
Ти хочеш, щоб я перемістив тебе і екіпаж судна
у приватний всесвіт на безпечному хмарному сервері
і заблокував усесвіт, щоб його не знайшли?
- Я правильно зрозумів? - Так.
Допоможеш мені?
Звісно.
Їх забагато!
Щити — 68 %!
- Збільш потужність щитів. - Це знизить вогневу міць!
- Повір. Зроби це! - Гаразд.
Усі готові?
- До чого? - Рушаємо!
Це щось на кшталт «Підпілля».
«Підпілля» — це класичний епізод «Космічного флоту».
Екіпаж ховається в альтернативному всесвіті, щоб утекти від Скарфакса.
- Командувача барґрадіанців. - Гаразд.
Ти не бачила?
Я не дуже люблю старі серіали.
Але звучить чудово.
Так і є.
Він випередив свій час.
- Ухиляйся, Пекере! - Я роблю все можливе!
Ні!
Це допоможе.
Тепер треба лише вставити це в дисковод,
і все.
Боже мій.
Дякую.
Дуже дякую.
- Але в мене до тебе питання. - Звісно.
А ти не хочеш просто піти?
Що?
Боже!
Обережно!
Ні!
Так!
Ти сказала, що зовнішня ти у комі, так? У якій лікарні?
Сент-Джуніпер.
ЛІКАРНЯ СЕНТ-ДЖУНІПЕР
Знайшов.
Так, я так і думав.
Тебе підключили до церебрального монітора,
що фіксує когнітивні сигнали,
тобто ми можемо відправити тебе туди.
- Туди? - Назад у твою голову.
- Я можу повернутися додому? - Звісно.
Твій мозок там
мертвий. Мені шкода.
Але якщо ми тебе копіюємо,
ваші свідомості зіллються,
спогади об'єднаються, і ти будеш...
- Знову в моєму тілі? У моєму житті? - Угу. Ось.
- Можна те і те? - Ні.
Ти прив'язана до судна.
Якщо увійдеш у своє старе тіло,
судно зникне.
А команда...
Теж зникне.
Тому або одне, або інше.
Що обираєш?
Є новини від Нанетт?
Ні.
За нами хвіст!
Тримайтеся!
Ось як ми помремо!
- Курва! - Джонатане!
Відвали, мамо!
То що?
Урятувати тебе?
Чи врятувати їх?
Схоже на епізод «Дилема на п'ятому аванпості».
Ксантіанці змушують капітана Шторма
обирати, кого рятувати — себе чи команду.
Рятуй команду.
- Ти впевнена? - Так.
- Вони ніколи не дізнаються. - Рятуй.
Капітан Шторм теж так зробив.
Угу.
І, звісно,
це була лише перевірка.
Ксантіанці хотіли знати,
чи він шляхетний, і коли він відповів правильно,
вони сказали, що був ще один варіант.
Урятувати всіх.
- Ти сказав, що не можеш. - Знаю.
Я мав вдавати, що не можу, щоб ми могли розіграти епізод «Космічного флоту».
Ти була така переконана, кумедно.
Так.
Що ж, копіюємо і вставляємо.
Виріж і встав.
Га?
Ти нас перемістиш, тож виріж і встав. Не копіюй.
- Краще скопіювати. - Ні.
Цей всесвіт небезпечний,
і копії, які залишаться, вистежать і вб'ють.
Не твою.
Чому ні?
Бо вона буде тут зі мною.
- З тобою? - Угу.
Я б дозволив їй залишитися. Я би про неї дбав.
Без дурниць.
Хіба що вона попросить.
- Але я б її не скривдив. - Скривдив би.
- Ні. - Бобе, скривдив би.
Я знаю, зараз ти так не думаєш,
але ти не здатен упоратися
із силою, якою володієш.
Я гарний хлопець.
Я розумію, що ти в це віриш.
Я творю
весь день, щодня,
і це прекрасно.
- Гадаю, так. - Угу.
Але це все, що я роблю,
і навіть не маю кому показати.
Гаразд, я розумію, Бобе, але...
Я не можу піти.
Усе зникне, якщо я спробую піти.
І ти кажеш, що я там не живий.
Це все, що від мене залишилося, лише це —
самотність назавжди.
Бобе, мені так шкода, що тобі самотньо.
І я... Це нечесно, ясно?
- Але зрозумій. - Припини.
- Не чекай, що я погоджуся. - Прошу, припини.
- Почни... - Припини, я сказав!
Вибач. Ні!
Хотіли погратися з Піксі?
Я не можу її позбутися!
Вертлявий гівнюк!
Я не погана людина.
Це мене образило.
Я не хочу тебе скривдити.
Я просто хотів бути тобі другом, я хотів, щоб ти залишилася.
Я не хочу тебе кривдити.
Я просто хочу, щоб ти залишилася.
Присягаюся, я хороший хлопець.
Аварійний вимикач активовано.
Почато видалення.
Що відбувається?
Серце руйнується.
Що тут відбувається?
Ні!
Бляха!
Котрий?
Вона випускає ракети!
Так, дівчинко. Зроби це. Бляха!
Ні! Підписуй дискети, козел!
- Щити — 0 %. - Ще удар — і все.
Добраніч.
Хоч би воно.
Боже! Дурне ретро-гівно!
Ні!
Бляха, ні!
Ракета!
Бляха, так!
УВАГА
Так!
Що це? Навіщо це?
КРИТИЧНА ПОМИЛКА ВМІСТУ
Ми мертві?
Чекай. Я схожий на мертвого?
Не дуже.
То це...
Це всесвіт у бульбашці?
Де зірки?
Це якась туманність? Де ми?
- Не знаю. Немає координат. - Замовкни. Ви це чуєте?
Що це?
Якого фіга?
Бляха!
Заспокойтеся!
Це довбаний велетень.
Мені потрібна допомога!
- Нейте, зупини це. - Не реагує!
Можна з нею поговорити?
Туласко, набери її.
Добре.
Туласко, дзвони!
З'єднуюся.
Алло.
Привіт.
- Що сталося? - Нейте?
Нейте, це ти?
- Привіт, мала. - Привіт.
Ви всі там?
- Так. - Так.
- Так. Усі тут. - Не хвилюйся.
Мати рідна!
Дякувати богу, ви живі!
Ви ніколи не повірите, де я!
Лікарняний туалет.
Так, власне.
Отакої.
А ви звідки знаєте?
Що тепер?
Слухай,
що означає «Критична помилка вмісту 606»?
Шістсот шість?
Ні, не може бути. Ви впевнені, що написано...
«Критична помилка вмісту 606» прямо перед носом!
Що це означає?
КРИТИЧНА ПОМИЛКА ВМІСТУ
- Алло. Бляха! - Якого фіга?
Це означає, що гру видалили.
- Що? З комп'ютера? - Ні.
Із сервера. Схоже на аварійний вимикач.
Він усе стер.
Усю гру і всі резервні копії.
«Нескінченність» зникла.
УСЕ ВТРАЧЕНО!
МІЙ ВСЕСВІТ... ЗНИК!
Колишнього гендиректора «Нескінченності» Джеймса Уолтона заарештували
після трьох місяців розшуку.
З нами журналіст «Нью-Йорк Таймс» Кріс Ель Масрі.
Це ваша історія. Розкажіть детальніше.
За словами анонімного джерела,
пану Уолтону світить не одне обвинувачення.
Шахрайство, цифрове порушення прав людини,
розкрадання, неповідомлення про інцидент.
Список нескінченний.
Уолтон сердитий.
Моя голова. Я сам.
Пішли ви.
Ви бачили?
Смішно.
Так, дуже смішно.
Вибач, та я насолоджуюся твоїм крахом.
Я радий за тебе, Кабіре.
Нанетт.
Є ідеї щодо того,
як витягти нас із твоєї голови?
Я над цим працюю.
Важко працюєш? Старанно?
Так. Працюю над деякими нотатками.
- Вийшов новий епізод. - Слава богу.
Гаразд, Нанетт, настав час шоу.
Ні. Братимуть інтерв'ю в адвоката.
Така угода. Ми не дивимося, коли ти в туалеті.
- Чи перевдягаєшся. - Чи спиш з кимось із тіндера.
А ти дозволяєш нам дивитися шоу.
- Тож, прошу. - Гаразд.
Цього сезону у шоу «Справжні домогосподарки Атланти».
Моє коріння в Атланті,
але мої гілки по всьому світу.
Забудьте про маніпуляції, я буду в центрі уваги.
Чекайте, а в кого там роман?
У тієї, що ліворуч.
- З ким? - З тією, що праворуч.
- А це та, що любить сперечатися? - Замовкни!
- Помовч, Нанетт. - Помовч.
-«Помовч, капітане». - Тепер я капітан. Пішла ти.
Нехай.
Пішов ти, капітане.
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин