‫- בפעם שעברה... -‬
‫שחקו ב״אינפיניטי״,‬ ‫חוויית המשחק העמוקה ביותר בהיסטוריה.‬
‫היי.‬
‫אני נאנט. נאנט קול.‬
‫אתה רוברט דיילי, נכון?‬ ‫-נכון.‬
‫רק רציתי למסור את הערכתי‬
‫לאדם שעיצב את ״אינפיניטי״.‬
‫זה פשוט קוד יפהפה.‬
‫אתה בסדר?‬
‫וינטג׳!‬
‫כן, זה ״צי החלל״.‬ ‫-וואו.‬
‫זו סדרת טלוויזיה.‬
‫על סיפון פינת החלל "קאליסטר״. טוב, כן.‬
‫אל תהיי נחמדה מדי אליו‬ ‫כי אז הוא מתחיל לתקוע מבטים.‬
‫תודה, שאניה.‬
‫איפה אני?‬ ‫-את בספינה של רוברט דיילי.‬
‫ספינת החלל קאליסטר.‬
‫אנחנו צוות החלל הנאמן שלה,‬ ‫וכעת מתברר שגם את.‬
‫דיילי יצר גרסה דיגיטלית זהה שלך.‬
‫של כולנו. מהדנ״א שלך. הוא קצר אותו איכשהו.‬
‫הוא גידל אותך בתוך המחשב שלו ובום...‬ ‫עותק שלך.‬
‫שיבוט דיגיטלי.‬
‫אם לא די בכך שאתם מחפירים,‬ ‫אתם גם מבחילים, כולכם.‬
‫כן, קפטן.‬ ‫-כמובן, קפטן.‬
‫חור התולעת.‬
‫זה טלאי העדכון לחג המולד‬ ‫שמתקין את עצמו מראש.‬
‫ואם נטוס לתוך חור התולעת?‬
‫נהיה חופשיים.‬
‫מחשב, איפה החללית קאליסטר?‬ ‫-במסלול.‬
‫במסלול לאן?‬ ‫-מערבולת העדכון.‬
‫בני זונות!‬
‫לך תזדיין למוות!‬
‫נו כבר!‬
‫אנחנו כבר לא במחשב של דיילי. אנחנו בענן.‬
‫איפה דיילי?‬
‫צא מהמשחק!‬
‫אז מה נעשה עכשיו?‬
‫יקום אין-סופי שנוצר‬ ‫בצורה פרוצדורלית עומד לרשותנו.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫- מראה שחורה -‬
‫סגן קול,‬
‫ברוכה הבאה לסיפון.‬
‫צוות, יש לנו חברה חדשה בצוות.‬
‫קצינת המדע נאנט קול.‬
‫בבקשה, גשי לעמדתך.‬
‫לא.‬ ‫-אני הקפטן שלך. פקודה זו פקודה.‬
‫אז לך תזדיין.‬
‫אוי ואבוי. את לא רואה?‬
‫לא נושמת?‬
‫אני יכול להשאיר אותך כך לנצח אם יתחשק לי,‬
‫לנצח מתנשמת בכבדות בפה שלא נמצא שם.‬
‫קפטן?‬
‫קפטן? את שם?‬
‫כן.‬
‫צריכים אותך על הגשר.‬ ‫נראה שמצאנו מטרה טובה.‬
‫טוב. אני כבר באה.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫- החללית קאליסטר‬ ‫אל האינפיניטי -‬
‫ראיתם את המשחק של רקסהם אתמול?‬ ‫-אני לא חובב כדורגל.‬
‫ובעיקר לא כדורגל וולשי.‬
‫אתה יודע?‬ ‫-אבל היה משחק פסיכי.‬
‫הם היו בפיגור 2:0...‬ ‫-ממש לא מעוניין, אחי.‬
‫אחי, מתי החבר שלך בא?‬
‫כבר 8, אני רוצה להתחיל במשימה.‬
‫מוריס אמר שיצטרף אחרי שיאכל את הלזניה שלו.‬
‫יו, מישהו מגיע.‬
‫זה בטח החבר שלך.‬
‫מתחילים!‬
‫הוא לא הצטרף למסיבה.‬
‫ידיים למעלה!‬ ‫-להשליך נשקים!‬
‫אנחנו לא רוצים בעיות, רק את הקרדיטים שלכם.‬
‫מי אתם? למה אין לכם זיהוי משתמש?‬
‫אחד מכם זה מוריס?‬
‫תנו את שבבי הקרדיטים שלכם עכשיו!‬
‫הם לא מוריס.‬
‫היא אמרה קרדיטים. עכשיו!‬
‫לכולם יש זיהוי משתמש.‬
‫למה...‬
‫היי, מה נסגר?‬ ‫-בחייכם!‬
‫אמרנו קרדיטים. עכשיו!‬
‫אוקיי!‬ ‫-אוקיי!‬
‫תנו אותם. לאט לאט.‬ ‫-קדימה.‬
‫זאת ממש לא רוח המשחק.‬
‫זה לא משחק בשבילנו.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫יורד לך דם.‬
‫אף פעם אין דם במשחק הזה.‬
‫תן לה את הקרדיטים כבר.‬
‫לא, ברצינות. זה דם.‬
‫את הקרדיטים! עכשיו!‬
‫אני אדווח על זה.‬
‫מה שאתם לא עושים, יעיפו אתכם.‬
‫שניכם חתיכת...‬
‫חורי ישבן.‬
‫על מי תדווח?‬
‫אין זיהוי משתמש.‬
‫לא!‬
‫- חוסל ע״י אין_זיהוי_משתמש -‬
‫זין!‬ ‫-תדבר יפה, ג׳ונתן!‬
‫סליחה, אימא!‬
‫דודאני, שגר אותנו בחזרה.‬ ‫-משגר.‬
‫איך היה שם למטה?‬ ‫-העניינים קצת התחממו.‬
‫הייתה לחימה וזה?‬
‫אם הייתי שם הייתי מפוצץ אותם.‬ ‫גנגסטה סטייל!‬
‫נפצעת. מה קרה?‬
‫זה החטיא את הפטמה, זה בסדר.‬
‫העיקר הוא שהשגנו עוד המון כסף.‬
‫השגנו סכום של...‬
‫- קורא כרטיס -‬
‫34 קרדיטים.‬ ‫-לא מספיק להרבה דלק.‬
‫וכמעט אזלה לנו התחמושת.‬
‫הגזימו עם המונטיזציה במשחק הזה.‬ ‫הכול עולה כפול.‬
‫משבר יוקר הקיום.‬
‫אם הייתי שם, הייתי מוציא מהם יותר.‬
‫זה כל מה שהיה להם.‬ ‫-חבר׳ה, היי...‬
‫היי. זה לא מה שרצינו, אבל זה‬ ‫יחזיק אותנו לעוד כמה ימים. נכון, קאביר?‬
‫נכון.‬ ‫-כן. אוקיי.‬
‫אז אני מציעה שנתמקד בזה,‬
‫ונמשיך הלאה,‬
‫ובפעם הבאה נשיג יותר,‬
‫ו... כן.‬
‫לחבוש לך ציצי?‬
‫מה? לא, זו רק שריטה.‬
‫אטפל בזה בחדר שלי.‬
‫ו... אני צריכה חמש דקות הפסקה,‬
‫ואז נתכנן מסלול למכה הבאה שלנו.‬
‫כן, המפקדת.‬
‫איך בדיוק חובשים ציצי?‬
‫היי.‬
‫היי! מה הבולשיט הזה של ״בפעם הבאה נצליח״?‬
‫כמעט נהרגנו.‬ ‫-אבל לא נהרגנו.‬
‫אבל זה מחמיר מיום ליום.‬
‫היינו בנחיתות מספרית ולא מצוידים.‬
‫אני יודעת.‬ ‫-אז מה התוכנית?‬
‫להמשיך לשדוד אנשים‬ ‫ולהתרוצץ כמו חולדות כדי לשרוד?‬
‫לא נשרוד בלי קרדיטים.‬ ‫-בקצב הזה לא בטוח שנשרוד בכלל.‬
‫נראה לך שאני לא מודעת לזה?‬
‫זה לא מה שאני מנסה להגיד.‬
‫שאניה התפוצצה לנגד עיניי לפני...‬ ‫ארבעה שבועות?‬
‫לא יודעת מה איתך,‬ ‫אני עוד מריחה את הדם שלה.‬
‫לכולנו היה קשה לאבד אותה. אוקיי?‬
‫ניסיתי למצוא פתרון אחר ולא הצלחתי.‬
‫ואני מחשבת את הסיכויים שלנו בראש כל יום,‬ ‫כל דקה. 30 מיליון גיימרים מול חמשתנו.‬
‫הלך עלינו. אנחנו נמות.‬
‫זה מה שאתה רוצה שאגיד לכולם?‬
‫אני רק מנסה להגיד שלתת לצוות תקוות שווא‬
‫זה לא רעיון מצוין, קפטן.‬
‫טוב, לא ביקשתי את התפקיד.‬
‫לו יכולתי ללחוץ על כפתור‬ ‫ולחזור לחיי הקודמים, הייתי לוחצת.‬
‫כמו כולנו. לא?‬
‫קומה 13.‬
‫ברוכים הבאים לקאליסטר.‬ ‫-סליחה...‬
‫אלנה, אפשר...?‬
‫באשמתך הוא מת.‬
‫מה?‬ ‫-הוא מת, וזה באשמתך.‬
‫לא, מה שקרה לרוברט דיילי זה לא...‬
‫הכרטיס שלך מת,‬
‫בגלל שלא חידשת.‬
‫הכרטיס שלי...‬
‫צריך לחדש כל חודש.‬
‫אפשר לקבל אחד זמני?‬
‫סליחה, היה לי המון על הראש.‬
‫מה זה?‬
‫לזכר מר דיילי.‬
‫הוא מת לפני חודשים. למה עכשיו?‬
‫מר וולטון שם את זה שם הבוקר‬ ‫כדי להרשים כתב.‬
‫איזה כתב?‬ ‫-מהניו יורק טיימס.‬
‫הוא יגיע בקרוב.‬
‫רוצה כרטיס או לא?‬
‫תודה.‬
‫בבקשה.‬
‫היי, אני מביא קפה. רוצה משהו?‬
‫לא, אני בסדר, תודה.‬ ‫-בטוחה?‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫את סבבה? צריכה עזרה?‬ ‫-כן.‬
‫לא, תודה, קארל.‬ ‫-קבלי כפיים בכל זאת.‬
‫תודה, קארל.‬
‫מתי שתרצי. שמח לעזור.‬
‫- נאנט -‬
‫- שדדו אותי שני חורי־ישבן‬ ‫בלי זיהוי משתמש -‬
‫מר וולטון?‬
‫לא שמעתי דפיקה בדלת, קאביר. דפקת בדלת?‬
‫אתה יודע לדפוק?‬ ‫-זה חשוב.‬
‫אני עסוק מאוד כרגע, אז...‬
‫אפשר בבקשה להתעלם ממך אחר כך?‬
‫קיבלנו עוד המון תלונות‬ ‫על השודים האנונימיים במשחק.‬
‫המשתמשים כועסים. הם נשדדים ומפסידים כסף.‬
‫זה משחק וידאו. דברים קורים במשחקים.‬
‫ומי שעושה את זה, אין לו זיהוי משתמש.‬
‫אז מה?‬ ‫-זה בלתי אפשרי.‬
‫רגע. אם אין זיהוי משתמש,‬ ‫סימן שאין דמי מנוי.‬
‫נכון?‬ ‫-נכון.‬
‫התחלת מהסוף, קאביר. בכמה אוכלי חינם מדובר?‬
‫כרגע? שניים.‬
‫שניים?‬ ‫-למיטב ידיעתי, כן.‬
‫בחייך, גבר.‬
‫הכסף הוא לא הפואנטה.‬ ‫זה לא אמור להיות אפשרי. זה רציני.‬
‫האורח שלך הגיע.‬ ‫-תכניסי אותו בבקשה.‬
‫אדוני...‬ ‫-תודה ששיתפת אותי במידע הזה,‬
‫אבל יש לי עבודה אמיתית. אז אתה מוכן בבקשה...‬
‫לא יודע, להתחפף מפה?‬
‫אוקיי.‬
‫היי, רוצה קפה?‬ ‫-לא, נייט. תודה.‬
‫אוקיי. כמו בחזרות. קדימה.‬
‫מר וולטון?‬
‫איך הריח מהפה שלי?‬
‫ריח מנטה.‬
‫אז תקשיב, חשבתי...‬
‫אני בהתמחות פה כבר שנה וחצי, ו...‬
‫חשבתי שאולי הגיע הזמן‬ ‫לקחת על עצמי יותר אחריות,‬
‫ו...‬
‫תהיתי מה דעתך...‬ ‫-כן!‬
‫כן?‬ ‫-אשמח ללאטה על חלב סויה דל. בלי סוכר.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫כריס אל־מסרי, ניו יורק טיימס.‬
‫כמובן. ג׳יימס וולטון, קפיטליסט מסריח.‬
‫מה תרצה? קפה? תה? מסאז׳ לכפות הרגליים?‬
‫לא, אני בסדר.‬
‫זה יתפרסם במדור הטכנולוגיה או התרבות?‬
‫כי אני בעד תרבות.‬
‫לא, ככל הנראה בחדשות.‬
‫שיט. זה נהדר. אהבתי.‬ ‫הסיקור החדשותי שלכם הכי טוב, תמיד אמרתי.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫יופי.‬
‫- הפעל מעקף מצלמה -‬
‫- מחובר -‬
‫אין מצב.‬ ‫-כן.‬
‫מגניב.‬
‫טוב, סבבה שאקליט את זה?‬
‫עוד לא התחלת להקליט?‬ ‫-לא, מצטער.‬
‫להגיד שוב את הדבר על הגיטרה?‬ ‫-לא, זה בסדר.‬
‫טוב, סבבה. אז...‬
‫בוא נתחיל.‬
‫זה עובד?‬ ‫-זה עובד. מקליט עכשיו.‬
‫טוב, תראה...‬
‫כמובן, בתור התחלה,‬ ‫אני חייב לשאול על רוברט דיילי.‬
‫ראיתי איך הנצחתם אותו בקבלה.‬
‫כן, אני לא מסוגל לפרק את זה.‬ ‫-כן...‬
‫וזו תמונה מקסימה של שניכם.‬
‫אה, זאת...‬
‫לפני 12 שנה זה היה.‬
‫תראה אותנו. החלוצים.‬
‫באטמן ורובין.‬
‫אני באטמן.‬
‫תקשיב, המוות של בוב...‬
‫הוא רק דוחף אותי להרחיב את מורשתו.‬
‫כן, הוא איננו, אבל...‬
‫הוא תמיד כאן, בלב של אינפיניטי.‬
‫כן.‬ ‫-זו המציאות שלנו.‬
‫ובוא נדבר על אינפיניטי.‬
‫בוא נדבר על משחק המולטיפלייר‬ ‫העמוק ביותר בהיסטוריה האנושית.‬
‫היו דיווחים על תלונות משתמשים‬ ‫על עליית המחירים בתוך המשחק.‬
‫נראה שאתם מנסים לסחוט מהמשתמשים עוד כסף‬ ‫כדי לנפח את שווי המניה שלכם.‬
‫כריס, כבר התחלת עם השאלות הקשות? בוא...‬
‫תסתכל סביב. אתה רואה מה בניתי.‬
‫תראה את הנתונים.‬ ‫35 מיליון משתמשים, והיד נטויה.‬
‫פלוס שודד או שניים.‬
‫מה?‬
‫הבוקר הייתי בפורום של אינפיניטי‬
‫וקראתי תלונה של משתמש‬
‫שנשדד בידי שני ״חורי ישבן״ אנונימיים.‬
‫כלומר... הניסוח שלו, לא שלי.‬
‫טוב. תודרכתי על זה.‬
‫זו בעיה מקומית שכבר נמצאת בטיפול.‬
‫הוא אמר שהוא פצע אחת מהם, ושירד לה דם.‬
‫סליחה?‬
‫כאילו... כולם יודעים‬ ‫שאין דם במשחק שלך, נכון?‬
‫אז למה שדמות אנונימית תדמם פתאום?‬
‫לא יודע. טלאי שהוא התקין? תגיד אתה.‬
‫אני זה ששואל.‬
‫כריס, באת הנה‬ ‫כדי לחקור אותי לגבי באג מזורגג?‬
‫אגיע לזה. קודם אני רוצה לחזור‬ ‫לרוברט דיילי. זו הסיבה שבאתי.‬
‫אראה לך משהו.‬
‫אוקיי, מה זה? למה...‬
‫מה זה?‬
‫זה צולם במצלמת הגוף של הראשון שהגיע לזירה‬
‫ומצא את הגופה של מר דיילי.‬
‫בוב ואני היינו קרובים מאוד.‬
‫זה ממש מטרגר. אני לא רוצה לראות את זה.‬
‫אתה...‬
‫אתה רואה את החפץ הזה על השולחן שלו?‬
‫לא.‬
‫זה משבט דנ״א דיגיטלי.‬
‫זה יכול להיות... זאת קופסה.‬
‫זה יכול להיות כל דבר.‬ ‫-לא, ברור מה זה. נשארו רק כמה כאלה‬
‫מאז שהשימוש בהם נאסר מטעמי זכויות אדם.‬
‫אני בכלל לא יודע בשביל מה זה. למה...‬
‫משתמשים בהם כדי ליצור‬ ‫שיבוטים דיגיטליים של אנשים אמיתיים,‬
‫בדרך כלל במטרה להתעלל בהם.‬
‫כן? סוג של הגשמת משאלות חולנית.‬
‫חולני מאוד ומזוויע. למה אתה...‬
‫אני תוהה מה רוברט דיילי,‬
‫האיש שבלב אינפיניטי,‬
‫המייסד־השותף שלך וחברך הקרוב,‬
‫מה הוא עשה עם הטכנולוגיה‬ ‫האסורה הזאת, מר וולטון?‬
‫לא היה לי מושג מה בוב דיילי‬ ‫עשה בחייו הפרטיים. ולמה אתה...?‬
‫האם רוברט דיילי הכניס‬ ‫שיבוטים לא חוקיים למשחק?‬
‫בשום אופן לא.‬
‫כי אם כן, ואם זה מי שמדמם שם,‬
‫אז כל החברה מעורבת בזה,‬ ‫כולל אותך, מר וולטון.‬
‫זאת רמיזה מגוחכת ושקר מסריח.‬
‫ואם תדפיס מילה אחת מכל זה,‬
‫אני ועורכי הדין שלי‬ ‫נזיין אותך לתוך ארון מתים עשוי מתיל.‬
‫שמעת אותי?‬ ‫-כן.‬
‫יופי.‬
‫למזלי אין לי הוכחות.‬ ‫-נכון.‬
‫עדיין לא.‬ ‫-בחיים לא. היי...‬
‫תעשה טובה, תזדיין מהבניין שלי עכשיו.‬
‫היה מקסים לפגוש אותך.‬ ‫-העונג כולו שלי, שמוק.‬
‫- זוהה משתמש בודד‬ ‫פיקסי באנקין -‬
‫נייט, מצאתי לנו מטרה טובה.‬
‫כמו בפעם שעברה?‬
‫טוב, היא משתמשת בודדת,‬
‫ויש לה המון קרדיטים, והיא נראית די חדשה.‬
‫אז ניפגש על הגשר בעוד חמש דקות, אוקיי?‬
‫כן, קפטן.‬
‫ואל תספר לקארל.‬
‫מן הסתם.‬
‫חיובי.‬
‫למה שלא אצטרף אליכם במשימה?‬
‫אין לך מושג איך זה שם, אוקיי?‬
‫אני לא מאמינה שאני צריכה לחזור על זה:‬ ‫עצם קיומנו הוא פשע,‬
‫ואם ניתפס, ימחקו אותנו תוך שנייה.‬
‫לא אכפת לי. אני פשוט...‬
‫אני יוצא מדעתי פה.‬
‫אני לא עושה כלום. לכולם יש תפקידים.‬
‫את הקפטן, קפטן.‬
‫דודאני הוא חנון החלל.‬
‫טולסקה היא החוצנית הסקסית.‬
‫נאלצנו לחזור לעור חוצני‬ ‫כדי לרפא לה את האקזמה.‬
‫ועכשיו אין דרך לשנות אותה בחזרה.‬ ‫-אבל גם... כן, זה סקסי.‬
‫ואפילו המתמחה הוא מין נחת חלל.‬ ‫-מתמחה?‬
‫מתמחה לשעבר!‬
‫תפסיקו, בבקשה.‬
‫בבקשה תפסיקו.‬ ‫-אני לא עושה כלום!‬
‫כלום.‬
‫וזה על הפנים.‬
‫ואני רק רוצה לעזור.‬
‫אני יכול לשבת בכיסא כשלא תהיי פה? כאילו...‬
‫כן, אתה יכול לשבת בכיסא.‬
‫פאק יה! תודה.‬
‫אל תיגע בשום דבר.‬ ‫-סבבה.‬
‫בטח. אני לא אגע בכלום.‬
‫דודאני, טען את הטילים.‬
‫אל תחלק פקודות.‬ ‫-אני לא...‬
‫מוכן?‬ ‫-כן.‬
‫טוב. דודאני, שגר אותנו למטה.‬
‫שגר אותם למטה, דודאני.‬ ‫-קארל, אני אומרת את זה.‬
‫שגר אותנו למטה.‬
‫משגר.‬
‫השטח פנוי.‬
‫מפעילה את עקרות הבית האמיתיות של אטלנטה.‬
‫איפה היינו?‬ ‫-עונה 15, פרק 5.‬
‫די כבר עם הסדרה הזאת!‬
‫אני קולטת אות.‬ ‫-כן?‬
‫כן. אוקיי. זה שם.‬
‫קאביר! בעצם אני צריך‬ ‫שתטפל בבעיית השודדים הזאת עכשיו.‬
‫איפה לעזאזל קאביר? קאביר!‬
‫קאביר! איפה קאביר?‬ ‫-הוא בטח בבית.‬
‫למה הוא בבית עכשיו?‬ ‫-הוא התפטר.‬
‫הוא אמר לך שהוא התפטר?‬
‫הוא אמר למסך שלו.‬
‫- אני מתפטר. -‬
‫אקח את תיק החירום שלי ואטוס לבליז.‬
‫אני צריך דרכון חדש.‬
‫אלוהים אדירים...‬ ‫-אדוני?‬
‫מר וולטון.‬ ‫-זה לא זמן טוב.‬
‫אני יכולה לעזור‬ ‫עם בעיית השודדים שדודאני בדק.‬
‫לא שמעתי אותך דופקת. תיכנסי.‬ ‫סליחה, תיכנסי.‬
‫זה... טוב לראות אותך שוב.‬ ‫-כן.‬
‫איך את יכולה לעזור?‬
‫אנחנו צריכים לזהות את המניאקים.‬
‫לגמרי צריך לזהות את המניאקים. איך?‬
‫נראה לי שאני יכולה,‬ ‫אבל אני צריכה גישה בלתי מוגבלת.‬
‫קיבלת.‬ ‫-לא שמעת למה אני צריכה גישה.‬
‫קיבלת את כל הרשות שבעולם.‬
‫אני צריכה את מערכת רישום התלונות של קאביר.‬
‫פחות דיבורים ויותר עשייה,‬ ‫כי קיבלת גישה, אז...‬
‫בבקשה, לכי לשם.‬
‫בבקשה תעזרי. עכשיו.‬
‫הנה היא.‬
‫אני אלך לפה, אתה לשם,‬ ‫וחכה לסימן ממני. אוקיי?‬
‫צא משם, יא חרא!‬
‫וכתבתי ״באהבה, מרלו״.‬
‫אני אעלה את זה.‬
‫אני מתה עליה. היא כזאת כלבה.‬
‫- התחל מסיבה -‬
‫זאת בקשת מסיבה? מי עשה את זה?‬
‫חשבתי שזה עושה מוזיקה וכדור מראות.‬
‫זאת הזמנת שחקנים, אידיוט!‬
‫אתה מנסה להרוג אותנו?‬ ‫-לא!‬
‫אוקיי, ביטלתי את זה.‬
‫רואה? כלום לא קרה.‬
‫זה ביפ טוב, נכון?‬ ‫-ביפ רע.‬
‫זוהתה ספינה מתקרבת.‬
‫מתכונן לעיוות־יתר. טולסקה, תעיפי אותם משם.‬ ‫-בסדר. קוראת להם.‬
‫קוד אדום. אני חוזרת, קוד אדום.‬
‫נאנט, האם שומעת?‬
‫קוד אדום. אני חוזרת, קוד...‬
‫הם לא עונים.‬
‫אנחנו לא לבד.‬
‫זיהוי המשתמש הוא ״חובב מטאליקה״.‬
‫למה זה סתם בוהה בנו?‬
‫ספינות לא בוהות.‬
‫זה לא מרגיש לך כמו בהייה?‬
‫זרקי את הנשק! קרדיטים, עכשיו!‬ ‫-מה?‬
‫לעזאזל!‬
‫אם תרים שוב ראש, אני אוריד לך אותו!‬
‫היי.‬
‫איפה זיהוי המשתמש שלך?‬
‫את מרמה, או מה?‬
‫אנחנו רק רוצים קרדיטים, אוקיי?‬
‫אנחנו זקוקים להם יותר ממך.‬
‫בבקשה תאמיני לי.‬
‫תראי את הרגל שלך!‬
‫זה נראה זוועה.‬
‫אם את רוצה להרוג אותי,‬
‫פשוט תעשי את זה.‬
‫את כזאת דרמטית!‬
‫אבל... אם את אומרת.‬
‫ישו!‬
‫אוקיי.‬
‫המשך משחק.‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫בואי.‬ ‫-תודה, נייט.‬
‫חייבים לזוז.‬ ‫-חכה.‬
‫צריך את שבב הקרדיטים. קח אותו.‬
‫קח אותו!‬
‫היי.‬
‫לעזאזל, גבר!‬
‫אני לא מצליחה לכוון!‬
‫אוקיי. חייבים לזוז. בואי.‬
‫היי!‬
‫תן את הנשק.‬
‫פאק! אתם עובדים עליי?‬
‫קומי. קדימה!‬
‫שדר נכנס.‬
‫טולסקה, קשרי אותם.‬
‫אתה לא הקפטן, קארל.‬ ‫-אני יושב בכיסא, לא?‬
‫אני אדבר איתם.‬
‫יו, איפה זיהוי המשתמש שלכם?‬
‫ברכות, הספינה מטאליקה.‬
‫גם אנחנו מעריצים של להקה זו.‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫אז איזה שיר של מטאליקה את הכי אוהבת?‬
‫טוב... שאגיד ״כל השירים״?‬
‫לא.‬ ‫-אני מכיר אחד.‬
‫זה היה ב״ג׳פרדי״. משהו על חול.‬
‫״אקסיט סנדמן״.‬
‫אה, ״אנטר סנדמן״.‬
‫מגנים ב־70%.‬
‫הולי פאק!‬
‫פאק! למה היא לא מתה וזהו?‬
‫מגנים ב־56%.‬
‫מבצע תמרוני התחמקות!‬
‫עבור למהירות־על! קדימה!‬
‫אין לנו מספיק קרדיטים!‬
‫טולסקה, תוציאי אותם משם!‬
‫הם לא קרובים לפורטל!‬
‫קדימה, מהר!‬
‫תוציאו אותנו מפה!‬
‫טולסקה!‬
‫- נזק קריטי -‬
‫היא מתקרבת!‬ ‫-טולסקה, נו כבר!‬
‫משגרת.‬
‫טולסקה!‬
‫זה הסוף שלכם!‬
‫שיט!‬
‫פאק!‬
‫אני פאקינג אתלונן עליכם!‬
‫מה קרה?‬ ‫-זה הוא!‬
‫זה מספיק?‬
‫עוף מפה!‬
‫עיוות־על, עכשיו!‬
‫- פורטל תלונות -‬
‫- אין זיהוי משתמש -‬
‫- תקפו אותי מניאקים בלי זיהוי משתמש! -‬
‫- גנבו לי את הקרדיטים ואת הנשק‬ ‫ואין מה לעשות! -‬
‫-מצורף וידאו. תרמית או באג? תטפלו בזה! -‬
‫צא משם, יא חרא!‬
‫אומייגוד!‬
‫פאק!‬
‫לעזאזל...‬
‫אם תרים שוב ראש, אני אוריד לך אותו!‬
‫היי.‬
‫איפה זיהוי המשתמש שלך?‬
‫את מרמה או מה?‬ ‫-אנחנו רק רוצים קרדיטים, אוקיי?‬
‫אנחנו זקוקים להם יותר ממך.‬ ‫בבקשה תאמיני לי.‬
‫יש מידע? תיכנסי.‬
‫מה מצאת?‬
‫זיהיתי את השודדים.‬
‫מי הם?‬
‫אל תתפלץ.‬
‫למה ש...? אני אף פעם לא מתפלץ.‬
‫נראה לי שאחד מהם הוא נייט.‬
‫נייט?!‬ ‫-כן.‬
‫מי זה?‬
‫נייט שלנו.‬
‫נייט המתמחה.‬
‫זה שמביא קפה.‬
‫הזה של הקפה?‬ ‫-כן.‬
‫הזבל הזה מה־זה מפוטר!‬
‫סליחה על ה...‬
‫לא. קדימה. אני בסדר.‬
‫והשנייה היא אני.‬
‫את?‬
‫נראה לי שרוברט דיילי שיבט כמה מאיתנו.‬
‫איך הוא בכלל...?‬
‫אני יודעת שהיה לו את הציוד.‬
‫אוקיי, מאיפה את יודעת?‬
‫כי הייתי בדירה של דיילי בלילה שבו הוא מת.‬
‫אלוהים! הזדיינתם?‬
‫לא.‬ ‫-לא? אוקיי.‬
‫אז...‬
‫מישהו פרץ לחשבון ה״פוטוקלאוד״ שלי‬
‫וגנב משם תמונות שלי במצבים אינטימיים מאוד.‬
‫אפשר לראות אותן?‬ ‫-לא.‬
‫רק כדי לעזור לנו להבין את זה.‬ ‫-לא.‬
‫והשתמש בתמונות האלה כדי לסחוט אותי‬ ‫ולהכריח אותי לפרוץ לדירה שלו,‬
‫וכש...‬ ‫-רצחת אותו?‬
‫לא. הוא היה בחיים כשיצאתי משם.‬
‫זה מה שרוצח היה אומר.‬ ‫-לא! לא נגעתי בו. אוקיי?‬
‫הוא גרם לי לפרוץ לשם‬
‫ולגנוב כל מיני דגימות דנ״א‬
‫שהוא שמר בשקיות במקרר שלו.‬
‫והשמות שלנו כתובים עליהן.‬
‫תראה, זה שמי.‬ ‫-אלוהים אדירים.‬
‫גם השם של נייט,‬
‫ושל מלא אנשים מהמשרד. כולל אותך.‬
‫רגע, אני הייתי שם?‬
‫כן. היחיד שלא זיהיתי היה‬
‫סוכריה על מקל עם השם ״טומי״.‬ ‫אני לא יודעת מי זה.‬
‫טומי זה הבן שלי.‬
‫מה לעזאזל בוב עשה?‬
‫אבא!‬
‫הוא יצר העתקים שלנו,‬ ‫ואני לא רוצה לחשוב למה.‬
‫אבל בכל אופן, יש עוד משהו, והוא ש...‬
‫הקול שסחט אותי היה מעוות.‬
‫נאנט קול, פרצנו לחשבון ה״פוטוקלאוד״ שלך.‬
‫אבל פרצתי לחברת התקשורת‬ ‫ואיתרתי את מקור השיחה,‬
‫והיא עברה דרך גרסת פיתוח של אינפיניטי‬
‫במחשב שתואם את כתובת ה־IP של דיילי.‬
‫השיחה באה מתוך המחשב של דיילי.‬
‫רגע, למה שבוב יסחט אותך‬ ‫וידרוש שתפרצי לדירה שלו?‬
‫כי זה לא היה בוב,‬
‫אלא אנחנו.‬
‫ההעתקים שלנו.‬
‫ואני חושבת‬
‫שאיכשהו, איפשהו,‬
‫ההעתקים האלה מסתובבים חופשיים באינפיניטי.‬
‫כן, הרבה מה לעכל.‬
‫את יכולה לאתר אותם?‬
‫לא, זה לא...‬ ‫זה בלתי אפשרי בלי זיהוי משתמשים.‬
‫נאנט, אני צריך שתאתרי אותם.‬
‫אז איך עושים את זה?‬
‫אולי אם הייתה לי גישה‬ ‫למחשב הביתי של דיילי,‬
‫אבל הוא בתחתית המזבלה עכשיו, לא?‬
‫או שלא.‬
‫שבי בשקט.‬
‫אני יושבת בשקט.‬ ‫-יותר בשקט.‬
‫הנוף הזה חוזר על עצמו.‬
‫כי זה לופ אנימציה‬ ‫כדי שיהיה למשתמשים מה לראות‬
‫בזמן שהמיקום הבא נטען ברקע.‬
‫לא ידעתי.‬
‫הוא סיפר לך 17 פעם.‬
‫טוב, זה לא נקלט.‬
‫אולי, אם היית מקשיב כשמסבירים לך,‬ ‫היית יודע מה זאת ״הזמנה למסיבה״.‬
‫חבר׳ה...‬ ‫-כמעט נהרגנו!‬
‫חבר׳ה!‬
‫אוקיי, תקשיבו, אני מבינה. כולנו קצת בלחץ.‬
‫אבל אם אתם רוצים לתקוף מישהו, תתקפו אותי.‬
‫אני הובלתי אותנו הנה.‬ ‫-את לא צריכה...‬
‫ובאמת קיוויתי למצוא מוצא, אבל לא הצלחתי.‬
‫אני לא מוצאת פתרון.‬
‫אנחנו תמיד יכולים להשליך את עצמנו לחלל.‬
‫יש לי רעיון.‬
‫מה אם נטוס בחזרה למחשב של דיילי?‬
‫גם אם נהיה פסיכוטיים ונרצה לעשות את זה,‬
‫זה בלתי אפשרי.‬ ‫-למה?‬
‫יקום הבועה של דיילי נמחק.‬
‫וגם לולא נמחק, חור התולעת היה ארעי.‬
‫הגישה עדיין הייתה חסומה.‬ ‫-טוב, אז היא חסומה.‬
‫לפחות אני מנסה. אני זורק רעיונות.‬
‫כן.‬
‫אומייגד.‬
‫-זה פרצוף ה״אאורקה״ שלך.‬
‫כן. אוקיי.‬
‫לדיילי הייתה גרסת פיתוח של אינפיניטי‬
‫שהוא עשה בה מה שבא לו,‬
‫וכמו שאמרת, היא הייתה חסומה.‬ ‫-כן.‬
‫אוקיי, אז למה שלא נעשה את מה שהוא עשה?‬
‫כלומר...‬
‫תקן אותי אם אני טועה,‬ ‫אבל אם תהיה לנו גישה לקוד המקור של המשחק,‬
‫נוכל לקמפל גרסת פיתוח פרטית‬
‫של יקום שלם משלנו. נכון?‬
‫מאוחסן בענן, בשרתים וירטואליים.‬ ‫-כן.‬
‫ואז רק נצטרך לגזור ולהדביק את עצמנו ל...‬ ‫-סליחה.‬
‫לגזור ולהדביק... ולהגיע למקום אחר?‬
‫כן. ניכנס ליקום מאובטח ופרטי ואינסופי,‬
‫ונוכל פשוט לסגור את הדלת מאחורינו.‬
‫בלי קרדיטים, בלי שחקנים אחרים, בלי סכנות.‬
‫נהיה רק אנחנו, ונהיה מוגנים.‬
‫אוקיי, אז איך נגיע לקוד המקור הזה?‬
‫בתוך המשחק, הוא נראה ככה.‬
‫קארל, זוז.‬ ‫-אוקיי.‬
‫אוקיי.‬
‫לב האינסוף.‬
‫מנוע במרכז היקום‬
‫שיוצר ומתחזק את הכול.‬
‫טוב, אז בואו נצא לדרך.‬
‫להגיע זה קל. השאלה איך ניכנס לתוכו.‬
‫רק לשני אנשים יש גישה לליבה,‬ ‫ואחד מהם הוא רוברט דיילי.‬
‫שמת.‬
‫והשני הוא וולטון.‬
‫מת וחצי.‬
‫כן, אבל לא בעולם האמיתי.‬
‫השיבוט של וולטון מת כאן,‬ ‫אבל וולטון המקורי עדיין חי שם,‬
‫אז למה שלא נפנה אליו‬ ‫ונשכנע אותו לעזור לנו?‬
‫אנחנו שיבוטים לא חוקיים‬ ‫במשחק של החברה שלו.‬
‫אם נתגלה, הוא יושלך לכלא.‬ ‫-נהדר.‬
‫אז אין וולטון ואין תקווה.‬
‫אז אולי בכל זאת נשליך את עצמנו לחלל?‬
‫לעזאזל.‬
‫אנחנו הרי לא יכולים לנבור בחפצים שלו‬ ‫ולחפש רמזים. החדר שלו ריק לגמרי.‬
‫סליחה, מה ריק?‬
‫החדר שלו. הוא ריק לגמרי.‬
‫לא יכול להיות לוולטון חדר בספינה הזאת.‬
‫יש לו חדר. קומה מתחת לחדר שלי.‬
‫למה אתם מסתכלים עליי מוזר?‬
‫יש לי משהו על הפנים?‬
‫אוקיי.‬ ‫-אלה החפצים של דיילי?‬
‫ברגע שהלב שלו נדם, הם עברו לבעלות החברה,‬ ‫אז מבחינה משפטית, הם שלי.‬
‫זה בעיקר זבל מקומיק־קון,‬
‫אבל אני יודע שאחד מאלה...‬
‫כן.‬
‫זה המחשב שלו.‬ ‫-כן, תעמדי בקצב.‬
‫אתה יכול להביא את הכבלים מהקופסה?‬ ‫-הכבלים? אוקיי.‬
‫נהייתי נער הכבלים שלך?‬
‫- ג׳ וולטון -‬
‫רואים? אין וולטון, אין כלום.‬
‫אוקיי, רגע.‬
‫כשעברנו בחור התולעת, הספינה איפסה את עצמה.‬
‫עם המגורים הגנריים‬ ‫שכל המשתמשים בעולם מקבלים.‬
‫אבל וולטון נשרף בסילון עוד קודם.‬ ‫-לא אמור להיות לו חדר בכלל.‬
‫אלא אם כן הוא עדיין חי.‬
‫אבל איך? הוא נשרף בסילון.‬
‫אולי פיסה קטנה מוולטון‬ ‫נסחפה לתוך חור התולעת בשובל שלנו?‬
‫אפילו ציפורן של בוהן.‬
‫גם אם רק אטום חרוך אחד של ג׳יימס וולטון‬
‫נשאב לתוך הסילון שלנו ובא בעקבותינו,‬
‫מחוץ לספינה, צף לו בחלל...‬
‫מספיק כדי שהוא ייווצר מחדש בתור שחקן חדש.‬
‫ואיפה מופיעים שחקנים חדשים בתחילת המשחק?‬
‫לא בספינה, אלא...‬ ‫-על פלנטה חדשה!‬
‫תתרגמו למי שלא דובר קוד מכונה?‬ ‫-כנ״ל.‬
‫וולטון עדיין במשחק,‬ ‫ואני יודעת איך למצוא אותו.‬
‫אוקיי. הכול נמחק מבפנים. כמעט הכול.‬ ‫כאילו זה אכל את עצמו.‬
‫אבל יש לי את רישום התקלות,‬
‫שמוכיח שהיו שיבוטים במחשב של דיילי.‬
‫ויש לי שמות.‬
‫אתה, ואני, ושאניה, וקאביר,‬
‫ואלנה, ונייט, וקארל.‬
‫מי זה קארל?‬
‫אוקיי, אתחיל את המשחק.‬
‫זו רק תחושת בטן,‬
‫אבל נראה לי שאם נמצא פלנטה‬
‫שנוצרה בדיוק ברגע שהמחשב שלו קרס...‬
‫כן, אוקיי. מצאתי.‬
‫יצאנו מהמחשב של דיילי‬ ‫בדקה לחצות בערב חג המולד.‬
‫אם נמצא פלנטה חדשה שנוצרה ברגע הזה בדיוק...‬ ‫-מצאתי אחת!‬
‫טוב! שם הוא נמצא.‬
‫צא לדרך, נייט!‬ ‫-כן, המפקדת!‬
‫וולטון.‬
‫פטמות יפות.‬
‫זאת אני, נאנט.‬
‫נאנט קול.‬
‫מהספינה קאליסטר.‬
‫אלוהים, באת להציל אותי. היי!‬
‫כמה טוב לחבק!‬
‫אוקיי, בוא נחזיר אותך לספינה.‬
‫ו... כן.‬
‫אפשר לחזור לספינה?‬ ‫-כן.‬
‫נדבר שם, טוב?‬ ‫-אלוהים. רגע...‬
‫בוא נזוז.‬ ‫-לא בלי רוקי.‬
‫מי זה רוקי?‬
‫אוקיי.‬
‫טוב. הקלדתי את נקודות הציון.‬
‫ניכנס‬
‫טוב. איך עושים את זה?‬
‫אתה לא יודע לשחק במשחק שלך?‬ ‫-לא.‬
‫אני קורא.‬ ‫-תעשה מה שאני עושה.‬
‫היכנס למשחק.‬
‫כיפי.‬
‫היכנס למשחק גם.‬
‫שיט, זה כזה מציאותי!‬
‫יש לי נשק?‬
‫זה כזה מטורף!‬
‫ברגע אחד, נשרפתי למוות בתוך הסילון,‬
‫וברגע שאחריו, פתאום הופעתי שם.‬
‫לבדי.‬
‫למשך זמן רב מאוד.‬ ‫-כן.‬
‫רק רוקי אירח לי לחברה.‬
‫רק בזכות רוקי נשארתי שפוי.‬
‫רוצה לומר לו היי?‬
‫הוא נחמד.‬
‫אני אארוז.‬
‫יש לו חור מאחור.‬
‫באמת? לא שמתי לב.‬
‫לא על הפנים שלו!‬
‫תעזוב אותי מזה. וולטון, בוא נעוף מפה.‬
‫קח את רוקי.‬
‫תביא רק עור אחד.‬
‫אומייגד!‬
‫אלה אנחנו.‬
‫אלה אנחנו!‬
‫כלומר, אלה הם!‬
‫אלוהים. מה אני לובש?‬
‫לא מספיק.‬
‫קדימה. יותר מהר.‬
‫אני נראית כל כך... מוכשרת.‬
‫אוקיי, איך נעשה את זה?‬
‫אני אהרוג את השיבוט שלך, ואת את שלי?‬
‫מה? לא!‬
‫אלוהים, את צודקת.‬
‫יהיה הרבה יותר קתרטי להרוג את עצמנו.‬ ‫-לא!‬
‫מה פתאום! לא נהרוג אף אחד!‬ ‫-אז בשביל מה באנו הנה?‬
‫צאו משם.‬
‫היי!‬
‫אל תירי. אני...‬
‫פניי לשלום.‬
‫אוקיי? פניי לשלום.‬
‫אומייגד. היי!‬
‫את צריכה עזרה?‬ ‫-מה?‬
‫לא.‬
‫היי. זאת אני.‬
‫כלומר... אני את.‬
‫לא, את את. אני אני.‬
‫כן, אבל אני את במציאות.‬
‫זה סובייקטיבי.‬
‫למה את כאן?‬
‫אנחנו רק רוצים לדבר.‬ ‫-מי זה ״אנחנו״?‬
‫כן...‬
‫יו. נמסטה.‬
‫מה המצב, חנונים?‬
‫זרוק את זה!‬
‫כן, בטח.‬ ‫לא ברור למה היה לי את זה. לא ביקשתי את זה.‬
‫וואו. נשק ורוד גדול.‬
‫איזה יופי ששמרתי על כושר.‬
‫אוקיי, עוד פעם אחת.‬
‫לא שאכפת לי, אבל...‬
‫מי כועסת על מי?‬
‫מרלו כועסת על קניה,‬
‫שאיימה להזמין לה משטרה,‬
‫ומונייטה כועסת על מרלו‬ ‫שניסתה לטרוק לה דלת בפנים.‬
‫מה?‬ ‫-הדלת הייתה כבדה.‬
‫הם משתגרים חזרה!‬
‫אולי יש לוולטון קסדה מיותרת בשבילי?‬
‫מוזר.‬
‫לחצת על ״שכפל״ בטעות?‬
‫התגעגעתי אליכם כל כך!‬
‫וולטון תיקן את המדחפים, ואז הוא נשרף.‬
‫אז שרדנו את המעבר בחור התולעת,‬ ‫והשארנו מאחור את דיילי, שמת.‬
‫סליחה,‬
‫אני זאת שהוציאה אותנו משם?‬
‫אני...‬
‫הקפטן?‬
‫העובדה שאת המומה מזה‬
‫ממעיטה בערך של שתינו, אבל כן.‬
‫כן.‬
‫אז למה אתם שודדים אנשים?‬
‫מפני שבגללך, או...‬
‫בגללי...‬
‫אתם לא מוגנים עכשיו?‬
‫הגרסה הנאיבית שלך ממש חמודה.‬
‫כשהיינו לכודים במחשב של דיילי,‬ ‫היה לנו רק סוציופת אחד על הראש.‬
‫עכשיו יש לנו יקום שלם מלא בהם.‬
‫שמוכנים להרוג אותנו בכל רגע.‬
‫נכון. זה...‬
‫נורא?‬
‫זה מה שהתכוונת להגיד.‬
‫כן, זה מה שהתכוונתי להגיד.‬
‫ואני ממש...‬ ‫-לא, תפסיקי.‬
‫אל תגידי ״אני מצטערת״.‬ ‫תמיד הייתי אומרת את זה.‬
‫אל תגידי את זה.‬ ‫-אבל אני באמת מצטערת.‬
‫לא היה לי מושג שזה קורה, ו...‬
‫איך יכולת לדעת?‬
‫את הרי נהנית מחייך.‬
‫או מחיינו.‬
‫לא הייתי אומרת שאני נהנית מחיי, האמת.‬
‫בעצם די קשה לי.‬ ‫-לך קשה?‬
‫כן. אתם סחטתם אותי...‬ ‫-לא הייתה לנו ברירה.‬
‫והכרחתם אותי לפרוץ לדירה של דיילי...‬
‫את יודעת שיורים עלינו?‬ ‫-זאת לא אשמתי.‬
‫נאנטות, תירגעו.‬
‫כשאתן מתווכחות... אחת־אחת, בבקשה.‬
‫טוב, תראי...‬
‫הנמכנו פרופיל.‬
‫כן, אני מבינה.‬
‫אתם לא חוקיים.‬
‫אבל עכשיו אתם יודעים שאנחנו קיימים.‬
‫כמובן, נעשה הכול כדי לעזור.‬
‫אנחנו צריכים גישה ללב האינסוף.‬
‫כן. מנוע המשחק?‬
‫טוב, זה צריך אישור ממר וולטון, אבל...‬
‫זה אפשרי, נכון?‬ ‫-לא נכון.‬
‫פאק!‬
‫תפסיק! מה אתה עושה? תפסיק!‬
‫הם לא חוקיים.‬
‫לא, הם אנושיים!‬
‫בבקשה, זה רק משחק!‬
‫אויש...‬
‫לא!‬ ‫-זה אדיר!‬
‫היי.‬
‫לא!‬
‫זה כזה אמיתי.‬
‫איפה זה?‬
‫איפה הצ׳ופצ׳יק?‬
‫אני נורא מצטערת!‬
‫אני לא...‬
‫לא ידעתי שהוא יעשה את זה.‬
‫סליחה. אני כל כך מצטערת.‬
‫אני...‬
‫לא ידעתי. אני כל כך מצטערת.‬
‫איפה לעזאזל הצ׳ופצ׳יק הזה?‬
‫סליחה.‬
‫את חייבת לצאת מפה.‬ ‫את חייבת למנוע ממנו לחזור. קדימה!‬
‫צא מהמשחק.‬
‫היי.‬
‫לעזאזל!‬
‫את עובדת אצלי! מה נסגר?‬
‫חתיכת רוצח!‬
‫הם לא אנושיים.‬
‫בחייך.‬ ‫-גם אתה לא.‬
‫היי, תחזירי את זה. לאן את הולכת?‬
‫היי!‬
‫אני צריך שתעזרי לי להיכנס בחזרה!‬
‫ולתפוס את שאר ה... פאק!‬
‫חכי! חתיכת...‬
‫תקשיבי. גם אם זה לא מוצא חן בעינייך,‬ ‫אנחנו חייבים להיפטר מהם.‬
‫אתה לא תגיד לי מה לעשות. אני מתפטרת.‬
‫שנינו מעורבים בזה. בואי...‬
‫זאת החברה שלך, לא שלי.‬
‫היית בדירה של דיילי בלילה שבו הוא מת.‬ ‫יהיו ראיות.‬
‫אז מה?‬ ‫-אז...‬
‫אולי העיתונאי ישמע על זה.‬ ‫-אולי באמת?‬
‫דברי איתי.‬
‫אל תיגע בי.‬ ‫-אוקיי.‬
‫לשנינו יש מה להפסיד, נאנט.‬
‫לך עכשיו, או שאתקשר לכריס אל־מסרי.‬ ‫יש לי את ה...‬
‫תני לי את זה!‬ ‫-לא!‬
‫סליחה.‬
‫אני מתחנן בפנייך. אוקיי?‬
‫אני אאבד הכול.‬
‫ואני לא יכול למצוא אותם בלעדייך.‬ ‫אז אנא, תעזרי לי.‬
‫טוב, כמה את רוצה? מאה אלף?‬
‫מאתיים?‬
‫אתה פתטי.‬
‫250? 275.‬
‫ושלא תחשוב אפילו‬
‫אלוהים, היא בסדר?‬
‫שמישהו יתקשר למשטרה.‬
‫היי...‬
‫היי, תתקשר למישהו. יש לך טלפון?‬
‫תתקשר למישהו.‬
‫מה שקרה לקארל...‬
‫זאת לא אשמתך.‬
‫שתינו יודעות שזה לא נכון.‬
‫אז אתם אומרים שהצלתם אותי כי...‬
‫אין לכם גישה ללב האינסוף בלעדיי?‬
‫וגם התגעגענו אליך.‬
‫יופי.‬
‫היא עדיין שם?‬
‫מה...‬
‫מה?‬
‫אתה מגעיל.‬
‫זה לא אני. זה היה השני.‬
‫זה האני מהעולם החיצון. הוא מעפן.‬
‫אני יודעת.‬
‫אוקיי, אז למה אני מגעיל?‬
‫כי ביצים בחוץ.‬
‫אוי שיט...‬
‫אני אלך ו...‬
‫אלבש עוד משהו.‬
‫אתרחץ ואתגלח.‬
‫אלוהים, אני נראה מדהים בתלבושת הזאת.‬
‫היי, נאנט.‬
‫יש לי משהו להגיד לך.‬ ‫-תגיד.‬
‫את רוצה להגיע ללב האינסוף, נכון?‬
‫רק ככה נהיה מוגנים.‬ ‫-אוקיי.‬
‫את צריכה לדעת מה יש בפנים.‬
‫קוד המקור, נכון?‬
‫לא בדיוק.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫קודם כול נשתה משהו.‬
‫זה משהו שמעולם לא גיליתי לאף אחד.‬
‫לפני 12 שנים.‬
‫אז הכול התחיל.‬
‫- וולטדוג -‬
‫חכי ברכב. זה לא ייקח הרבה זמן.‬
‫הייתי צעיר ורעב, אובייקטיבית סקסי,‬
‫שיכור מהכסף שאבא השאיר לי,‬
‫מחפש שטויות להשקיע בהן.‬
‫ואז שמעתי על איזה מתכנת גאון‬
‫שעשה משהו פורץ דרך.‬
‫היי.‬
‫סליחה, נשפך לי השוקו.‬
‫בהחלט. כיף.‬
‫אתה...?‬ ‫-ג׳יימס וולטון, כן.‬
‫דיברנו בטלפון. אתה...‬ ‫-רוברט דיילי.‬
‫כן.‬ ‫-נכון.‬
‫אתה נראה לי יותר כמו ״בוב״.‬
‫אפשר לקרוא לך ״בוב״?‬
‫בטח.‬
‫שמעתי שיש לך משהו להראות לי.‬
‫רוצה לראות?‬
‫אני אשמח.‬
‫תודה.‬
‫הגראז׳ של בוב היה‬ ‫בדיוק כמו שהיית מתארת לך:‬
‫מקדש לאובססיה האחת שלו.‬
‫אפעיל את המערכת.‬
‫צריך רישיון בשביל זה?‬
‫זה פגיון ברגרדיאני אמיתי.‬
‫אוקיי.‬
‫קומנדר סקארפאקס זכה בו בקרב.‬
‫אין לי מושג מה זה אומר.‬
‫זה מ״צי החלל״, סדרת הטלוויזיה.‬
‫היא הקדימה את זמנה.‬
‫נשמע...‬
‫הרגשתי כאילו הם יצרו יקום שלם בשביל הסדרה,‬
‫ורציתי לעשות את זה גם.‬
‫ועוד אומרים עליי שיש לי תסביך אלוהים.‬
‫אז רק אחבר לך את זה כאן...‬
‫זה בסדר?‬
‫זה לא ייקח הרבה זמן.‬
‫מוכן?‬ ‫-בטח.‬
‫3, 2, 1.‬
‫בחיים לא ראיתי דבר כזה.‬
‫זה היה פורץ־דרך לגמרי,‬
‫ומיד הבנתי ש...‬
‫בוב באמת היה גאון.‬
‫אלוהים.‬
‫שיט. פאק!‬
‫הרגשתי כאילו אני באמת על הפלנטה!‬
‫חוויה די עמוקה, אה?‬
‫אז מה המשחק? מה עושים?‬ ‫מתי יורים באנשים, או...?‬
‫אני דווקא מכוון יותר‬ ‫ליצירת חוויה, לא משחק.‬
‫אוקיי. זה כיף, אני מניח,‬
‫אבל בוב, אם תצליח‬ ‫להפוך את זה למשחק אונליין,‬
‫זה יהיה מכרה זהב.‬
‫זה לא ממש היה הקטע של ״צי החלל״.‬
‫זין על צי החלל.‬
‫בכבוד. אני אומר את זה בכל הכבוד.‬
‫אבל בוב, זה הנכס הרוחני שלנו.‬
‫כמה פלנטות יש?‬
‫כרגע, ארבע.‬
‫טוב. נצטרך בערך 50 לפני ההשקה.‬
‫בוב, תקשיב לי. חייבים להתרחב.‬
‫בקנה מידה גדול יותר‬ ‫נוכל להגיע ליותר מנויים.‬
‫בוב,‬
‫אמרת שאתה רוצה ליצור יקום.‬
‫זאת ההזדמנות שלך, ילד.‬
‫אני מניח.‬
‫כן.‬
‫אז עברתי לגור בגראז׳ של בוב,‬
‫והזנקנו את ההזנק שלנו.‬
‫בוב עבד על המשחק, ואני...‬
‫עבדתי על בוב.‬
‫רק תשע פלנטות?‬
‫אנחנו ממש לא עומדים ביעד, בוב.‬
‫למה שלא תכתוב רוטינה שתייצר אותם אוטומטית?‬
‫שתחרבן פלנטה אחרי פלנטה?‬
‫עדיין אצטרך לבדוק כל אחת אישית.‬
‫אז מה?‬
‫זה די בלתי אפשרי,‬
‫כי יש את כל המערכות האחרות‬ ‫שאני צריך להיות עליהן, ואני רק בנאדם אחד.‬
‫רגע.‬
‫לפני שפגשתי את בוב,‬ ‫השקעתי בכל מיני המצאות חדשות.‬
‫חלקן פעלו.‬
‫רובן לא.‬
‫מוצר אחד לא הגיע לשוק אפילו.‬
‫זה היה תוצר של תעשיית הפורנו,‬
‫וחוקקו חוק נגד זה עוד לפני ההשקה.‬
‫משבט דנ״א.‬
‫בינגו.‬
‫מטרתו הייתה לשכפל אנשים במציאות וירטואלית.‬
‫אז בעזרת שערה או שפתון מרוח,‬
‫אתה יכול ליצור לעצמך יזיזה וירטואלית‬ ‫מכל מי שבא לך.‬
‫רצית לזיין את רוברט דיילי?‬
‫לא.‬
‫רציתי לשכפל אותו.‬
‫עם העתק של בוב בתוך הקוד,‬
‫מאוחד עם המנוע,‬
‫הוא יוכל למעשה לעבוד 24/7 בתוך בועת זמן,‬
‫ולבנות את היקום חלק־חלק.‬
‫והוא הסכים.‬
‫אתה אומר שיש שיבוט של דיילי‬ ‫בתוך מנוע המשחק?‬
‫אני אומר שהכנסתי שיבוט של דיילי‬ ‫לתוך מנוע המשחק.‬
‫זה מה שיש בתוך לב האינסוף.‬
‫המבנה המסתובב הזה הוא סתם תפאורה.‬
‫הסחת דעת.‬
‫בתוך זה נמצאת המודעות המשועבדת של בוב,‬
‫בלי היכולת לעזוב,‬
‫רק בונה את אינפיניטי,‬
‫לנצח.‬
‫זה אפל, גבר.‬
‫לכן הגרסה שלך מהמציאות בקריזה.‬
‫הקוד שהחברה הזאת בנויה עליו‬ ‫הוא תרמית שיבוט לא חוקית.‬
‫כן... היא בסכנה.‬
‫מי?‬
‫אני.‬
‫הגרסה שלי שבחוץ.‬
‫אין לה מושג עם מי יש לה עסק.‬ ‫טולסקה, צרי קשר איתה.‬
‫סיכמנו לא ליצור קשר עם העולם החיצון.‬ ‫-תעשי את זה. בבקשה.‬
‫דוקטור, הטלפון שלה מצלצל.‬
‫- אין_זיהוי_משתמש -‬
‫הלו?‬
‫אני מחפשת את נאנט קול. מי זאת?‬
‫ד״ר גרסייה, בי״ח סיינט ג׳וניפר.‬
‫את חברה של מיס קול?‬
‫אני...‬
‫אחותה.‬
‫היא בסדר?‬
‫חוששתני שקרתה לה תאונה.‬
‫היא...‬
‫מה מצבה?‬
‫מוטב שאדבר איתך פנים מול פנים.‬
‫מתי תוכלי להגיע הנה?‬
‫אני נמצאת הרחק. אני...‬
‫הרחק משם.‬
‫את מוכנה בבקשה להגיד לי מה מצבה?‬
‫היא בתרדמת עמוקה.‬
‫תרדמת?‬
‫חיברנו אותה למערכת הניטור הרקתית‬
‫למקרה שתהיה עלייה בתפקוד הקוגניטיבי, אבל...‬
‫היא ספגה פגיעה מוחית קשה.‬
‫גם אם היא תחזור להכרה,‬
‫לא ידוע כמה ממנה יישאר.‬
‫צר לי.‬
‫אמנם אמרת שאת נמצאת הרחק,‬
‫אבל אני חושבת שכדאי שתבואי ותיפרדי.‬
‫טולסקה, תסיימי את השיחה.‬
‫היי. את בסדר?‬
‫דודאני, קבע מסלול ללב האינסוף.‬
‫היי, את בטוחה? היה לך הלם רציני.‬
‫פשוט תעשה את זה.‬
‫נאנט...‬ ‫-עכשיו!‬
‫- צי החלל -‬
‫- כל אויביי מן העבר באו להתנקם בי! -‬
‫- נקמה מן העבר -‬
‫הלו?‬
‫היי, קאביר. זה אני.‬
‫אני צריך עזרה.‬
‫כן, לכן התפטרתי.‬
‫אתן לך העלאה בשכר. אוקיי?‬
‫5,000 דולר.‬
‫לחודש?‬
‫כן!‬
‫אבל קודם כול תעזור לי, טוב?‬ ‫קצת תמיכה טכנית.‬
‫בארבע בבוקר.‬ ‫-כן.‬
‫בסדר.‬
‫נניח שאני משחק אינפיניטי...‬
‫אתה אף פעם לא משחק אינפיניטי.‬ ‫-אבל נניח ששיחקתי אינפיניטי,‬
‫וירו לי בראש,‬
‫ונזרקתי מהמשחק.‬
‫איך אני חוזר פנימה?‬
‫אתה צוחק? זה הדבר הכי בסיסי...‬
‫פשוט תגיד לי איך! סליחה. איך?‬
‫אתה שם עליך את הצ׳ופצ׳יק‬ ‫ואומר ״המשך משחק״.‬
‫טוב, ואיפה אני צץ?‬
‫איפה היית כשחוסלת?‬
‫כשחוסלתי?‬ ‫-כשירו בך.‬
‫אה, כן. אני יודע.‬
‫חוסלתי בספינה.‬
‫אז אתה תצוץ מחדש באותה ספינה.‬
‫באותה ספינה שהייתי בה?‬
‫בחדר שלך, אבל כן.‬
‫פנטסטי. זה כזה מגניב.‬
‫בעצם, זאת פונקציונליות בסיסית.‬
‫בלי חזרה מהירה,‬ ‫תצטרך לעשות חיפוש בכל הגלקסיה.‬
‫קאביר.‬ ‫-כן?‬
‫יש לי עוד שאלה.‬
‫שאל.‬
‫אוקיי, זה מרשים.‬
‫אם אתה אוהב בולשיט מסתובב.‬
‫זה עוצב במטרה להיות מרשים.‬
‫ככל שזה נראה מרשים יותר,‬ ‫אנשים שואלים פחות שאלות.‬
‫אף אחד לא היה חושד שבוב נמצא בפנים.‬
‫אפשר לשגר רק אחד מאיתנו לשם.‬
‫וולטון רק צריך לאשר את הגישה‬ ‫באמצעות הנחת ידו על הסורק.‬
‫אני מוכנה.‬
‫היי, זה לא רק להיכנס לשם‬ ‫וללחוץ על כפתורים.‬
‫דיילי נמצא שם לבדו,‬ ‫עם כוחות כמו של אל, כבר שנים.‬
‫תאשר ודי.‬
‫אוקיי.‬
‫דודאני, שגר אותי.‬
‫משגר.‬
‫היי.‬
‫סליחה.‬
‫אני רוברט דיילי. מה שמך?‬
‫נאנט.‬
‫נאנט קול.‬
‫ברוכה הבאה.‬
‫תפסיק להתהלך.‬
‫זה מביא אנרגיות רעות.‬ ‫-השד יודע מה קורה שם.‬
‫מה שזה לא יהיה, זה באשמתך.‬
‫אני אעשה קצת מדיטציה. אנקה את הראש.‬
‫כן, לך תעשה את זה.‬
‫תעדכני אותי אם היא תתקשר?‬
‫זה היה אכזרי.‬
‫אז...‬
‫נאנט, איך הגעת הנה?‬
‫רק אני ומר וולטון יכולים לאשר גישה.‬
‫הוא הכניס אותי.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫רוצה גם?‬
‫לא, אני בסדר.‬
‫הוא אמר מתי הוא מתכוון להגיע?‬ ‫כי יש לי המון מה להראות לו.‬
‫בניתי יקום שלם.‬
‫הוא לא אמר.‬
‫רוצה לשבת?‬
‫סליחה על הבלגן.‬
‫האמת היא שאת האורחת‬ ‫היחידה שבאה מאז שהתחלתי.‬
‫האמת שאני לא בטוח, עם איך שהזמן עובד כאן.‬
‫עברו אולי...‬
‫500 שנה?‬
‫אבל אם מר וולטון שלח אותך,‬ ‫זה בטח חשוב מאוד.‬
‫נכון.‬
‫הוא יודע שאני כאן, אבל האמת שבאתי‬ ‫בגלל שרציתי להיפגש איתך אישית.‬
‫באמת?‬
‫למה?‬
‫כדי לבקש ממך טובה.‬
‫אוקיי.‬
‫העניין הוא שיש לי כל הסיבות לא לסמוך עליך.‬
‫למה?‬
‫מפני שנפגשנו בעבר.‬
‫כלומר, שם בחוץ?‬
‫לא בדיוק.‬
‫מה קרה?‬
‫זה...‬
‫סיפור מורכב.‬
‫אני אוהב סיפורים.‬
‫היי.‬
‫תבקש ממנו סליחה.‬
‫- אינפיניטי -‬
‫- הזמנות אחרונות -‬
‫- הזמן את כולם -‬
‫תקשיב, בקשר לקודם...‬
‫לאטה על חלב סויה דל, בלי סוכר.‬
‫למה הזמנת ממני קפה?‬
‫אני פשוט... ממש אוהב קפה.‬
‫אתה יודע שאני לא המתמחה פה, נכון?‬
‫ברור.‬
‫אז מה שמי הפרטי?‬
‫מה?‬ ‫-שמי הפרטי.‬
‫מה הוא?‬
‫ניל?‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-נייט, מה נסגר?‬
‫הוא לא וולטון.‬ ‫-אני וולטון.‬
‫הוא לא וולטון שלנו!‬
‫- ההזמנה נשלחה -‬
‫איפה הוא? איפה וולטון שלנו?‬
‫עצרו אותו!‬
‫הוא לא אני.‬
‫צא מהמשחק!‬
‫לך תזדיין, מביא קפה!‬
‫הוא הרביץ לי.‬
‫אני הרבצתי לי. לעצמי.‬
‫אני הרבצתי לעצמי. זה היה נורא.‬
‫חבר׳ה, נראה לי שהוא שלח הזמנה המונית.‬
‫מה? למי?‬
‫לכל מי ששדדנו אי פעם.‬
‫- הזמנה מאת אין_זיהוי_משתמש -‬
‫חארות!‬
‫איך אראה אתכם מתים?‬
‫טוב, קאביר. הגדרות...‬
‫צפה.‬
‫צפה...‬
‫- מצב צפייה -‬
‫היי לכם.‬
‫אז יאללה.‬
‫היכנס למשחק.‬
‫ספינות מתקרבות.‬
‫רבות מאוד.‬
‫שיט!‬
‫טולסקה, הכיני את המגנים ואת המדחפים.‬
‫חורי־ישבנים רמאים!‬
‫אני מוכן.‬
‫אני מת?‬
‫שם בחוץ, עכשיו, אני...?‬
‫אני מת?‬
‫תאמין או לא, אני מזדהה.‬
‫נשמע שזה די הגיע לי.‬
‫הייתי ממש רע אליכם.‬
‫כן. נכון.‬
‫אני נורא מאוכזב מעצמי.‬
‫מה שתיארת לא נשמע כמוני.‬
‫אני בחור נחמד.‬
‫באמת.‬
‫משהו כנראה גרם לי להתנהג ככה.‬
‫לפעמים אני חושב‬
‫שמר וולטון ניצל אותי.‬ ‫-זה נכון.‬
‫ויש לי הרגשה שאכפת לו רק מעצמו.‬
‫כן, אתה צודק.‬
‫ולכן אני צריכה ממך טובה.‬
‫זוכר?‬
‫כן.‬
‫את צריכה שאעביר אותך ואת צוות הספינה‬
‫ליקום פרטי בשרת ענן מאובטח,‬
‫ואז לנעול אותו כדי שלא ימצאו אותו לעולם.‬
‫הבנתי נכון?‬ ‫-כן.‬
‫אז תעזור לי?‬
‫ברור.‬
‫הם רבים מדי!‬
‫מגנים, 68%!‬
‫טולסקה, כוח למגנים.‬ ‫-מה לגבי כוח האש שלנו?‬
‫סמכו עליי, עשי את זה!‬ ‫-אוקיי!‬
‫כולם מוכנים?‬
‫למה?‬ ‫-אנחנו נכנסים!‬
‫את יודעת, זה כמו ב״קלנדסטיניישן״.‬
‫״קלנדסטיניישן״, פרק קלאסי של ״צי החלל״.‬
‫הצוות מתחבא ביקום מקביל‬ ‫כדי לברוח מסקארפאקס.‬
‫המפקד הברגרדיאני.‬ ‫-טוב, כן.‬
‫לא ראית את זה?‬
‫אני לא ממש בעניין של סדרות ישנות, לא.‬
‫אבל זה נשמע נהדר.‬
‫זה באמת נהדר.‬
‫הסדרה ממש הקדימה את זמנה.‬
‫תתחמק, פאקר!‬ ‫-אני משתדל!‬
‫לא!‬
‫זה יתאים.‬
‫עכשיו רק צריך להכניס את זה לכונן,‬
‫והכול יהיה בסדר.‬
‫אומייגד!‬
‫תודה לך.‬
‫תודה רבה.‬
‫אבל יש לי שאלה אלייך.‬ ‫-בטח.‬
‫לא היית מעדיפה פשוט לעזוב?‬
‫מה?‬
‫זהירות!‬
‫לא!‬
‫יש!‬
‫אמרת שהגרסה החיצונית שלך בתרדמת, נכון?‬ ‫באיזה בית חולים?‬
‫סיינט ג׳וניפר.‬
‫הנה.‬
‫כן. ככה חשבתי.‬
‫חיברו אותך למשגוח מוחי‬
‫שמחפש סימנים לפעילות קוגניטיבית,‬
‫אז אפשר פשוט לשלוח אותך בחזרה לשם.‬
‫בחזרה לשם?‬ ‫-לתוך הראש שלך.‬
‫אז אני יכולה לחזור הביתה?‬ ‫-בטח.‬
‫הגרסה שלך בחוץ בסוג של‬
‫מוות מוחי. צר לי.‬
‫אבל אם נעתיק אותך לשם,‬
‫המודעויות שלכן יתמזגו,‬
‫והחוויות שלכן יתערבבו, ואת תהיי...‬
‫שוב בגוף שלי? שוב בחיים שלי?‬
‫כן. הנה.‬
‫ואפשר גם וגם?‬ ‫-לא.‬
‫את מקושרת דיגיטלית לספינה.‬
‫אם תצאי לתוך הגוף הקודם שלך,‬
‫הספינה הזאת תימחק.‬
‫והצוות...?‬
‫יימחק גם הוא.‬
‫זה באמת או־או.‬
‫מה את רוצה?‬
‫יש חדש מנאנט?‬
‫שלילי.‬
‫כוננות אש!‬
‫תחזיקו חזק!‬
‫ככה נמות!‬
‫אוי, זין!‬ ‫-ג׳ונתן!‬
‫תזדייני, אימא!‬
‫אז מה את מחליטה?‬
‫להציל אותך?‬
‫או...‬
‫להציל אותם?‬
‫זה כמו ״התלבטות במוצב 5״.‬
‫הקסנתיאנים מכריחים את קפטן סטורם‬
‫להחליט אם להציל את הצוות שלו או את עצמו.‬
‫להציל את הצוות.‬
‫את בטוחה?‬ ‫-כן.‬
‫הם לא ידעו לעולם.‬ ‫-תעשה את זה.‬
‫זה גם מה שקפטן סטורם עשה.‬
‫וכמובן,‬
‫התברר שזה היה רק מבחן.‬
‫הקסנתיאנים רצו לבדוק‬
‫עד כמה הוא ראוי,‬
‫וכשהוא ענה נכונה,‬
‫הם גילו לו‬ ‫שהייתה אפשרות נוספת כל הזמן הזה:‬
‫להציל את כולם.‬
‫אמרת שאי אפשר.‬ ‫-אני יודע.‬
‫הייתי צריך להעמיד פנים שאי אפשר, כדי שנוכל‬ ‫לעשות משחק תפקידים של ״צי החלל״ ביחד.‬
‫מצחיק כמה שהשתכנעת.‬
‫כן.‬
‫בכל אופן, בואי נעתיק ונדביק.‬
‫נגזור ונדביק.‬
‫אתה מעביר אותנו,‬ ‫אז אתה גוזר ומדביק, לא מעתיק.‬
‫להעתיק זה בסדר.‬ ‫-לא.‬
‫כי היקום הזה מסוכן,‬
‫וכל העתקים שיישארו כאן ייתפסו וייהרגו.‬
‫לא, לא ההעתק שלך.‬
‫למה?‬
‫כי היא תהיה פה, איתי.‬
‫איתך?‬ ‫-כן.‬
‫הייתי נותן לה להישאר.‬ ‫הייתי מתייחס אליה יפה.‬
‫בלי שום דבר לא נאות.‬
‫אלא אם היא תרצה, אולי...‬
‫אבל לא הייתי פוגע בה.‬ ‫-כן היית.‬
‫לא.‬ ‫-בוב, כן.‬
‫אתה לא חושב ככה כרגע,‬
‫אבל הכוח שנמצא ברשותך‬
‫לא בא לך טוב.‬
‫אני בחור נחמד.‬
‫אני נחמד.‬ ‫-אני מבינה שאתה מרגיש ככה...‬
‫אני יוצר דברים,‬
‫כל יום, כל היום,‬
‫וזה יפהפה.‬
‫לפחות בעיניי.‬ ‫-כן.‬
‫זה כל מה שאני עושה,‬
‫ואין לי אפילו למי להראות את זה.‬
‫אוקיי. אני שומעת אותך, בוב...‬
‫אני לא יכול אפילו לעזוב.‬ ‫הכול יימחק אם אנסה לעזוב.‬
‫עכשיו אמרת שאני אפילו לא בחיים שם בחוץ,‬
‫אז זה כל מה שנשאר ממני. רק זה,‬
‫לבד, לנצח נצחים...‬
‫בוב, אני נורא מצטערת שאתה בודד,‬
‫וזה ממש לא פייר.‬ ‫-בבקשה תפסיקי לדבר.‬
‫אבל תבין...‬ ‫-תפסיקי.‬
‫אתה לא באמת מצפה שאסכים למה שאתה מתאר.‬ ‫-בבקשה תפסיקי.‬
‫בבקשה תתחיל...‬ ‫-תפסיקי!‬
‫סליחה.‬
‫לא!‬
‫רציתם לשחק עם פיקסי, אה?‬
‫אני לא מצליח להיפטר ממנה!‬
‫ממזר חמקמק!‬
‫אני לא בנאדם רע.‬
‫זה פגע ברגשות שלי.‬
‫אני לא רוצה לפגוע בך.‬
‫רק רציתי שנהיה חברים,‬
‫ורציתי שתישארי.‬
‫אני לא רוצה לפגוע בך.‬
‫רק רציתי שתישארי.‬
‫אני נשבע. אני בחור נחמד, טוב?‬
‫מתג המוות הופעל.‬
‫מוחקת.‬
‫מה קורה?‬
‫הלב קורס.‬
‫מה לעזאזל קורה פה?‬
‫לא!‬
‫פאק!‬
‫איזה זה?‬
‫היא נועלת עלינו טילים!‬
‫כן, תעשי את זה!‬
‫פאקינג תעשי את זה!‬
‫לא! שים תוויות על הדיסקטים שלך, יא זבל!‬
‫מגנים על 0%!‬
‫עוד פגיעה והלך עלינו.‬
‫לכו לישון.‬
‫אומייגד.‬
‫הרטרו המזדיין הזה!‬
‫- דיסקט לא קריא -‬
‫לא!‬
‫פאקינג לא!‬
‫- העתקת קובץ -‬
‫טיל מתקרב!‬
‫פאק יה!‬
‫- אזהרת טיל -‬
‫יש!‬
‫מה זה? למה אתה עושה את זה?‬
‫מתנו?‬
‫חבר׳ה, אני נשמע מת?‬
‫לא במיוחד.‬
‫זה יקום הבועה?‬
‫איפה הכוכבים?‬
‫מה זה, ערפילית?‬
‫איפה אנחנו לעזאזל?‬
‫לא יודע, אין נקודות ציון.‬
‫שקט. אתם שומעים?‬
‫מה זה?‬
‫תירגעי!‬
‫היא ענקית!‬
‫חבר׳ה, אני צריכה עזרה פה!‬
‫נייט, בבקשה תפסיק את זה.‬ ‫-זה לא מגיב!‬
‫אנחנו יכולים לדבר אליה?‬
‫טולסקה, חייגי לנייד שלה.‬
‫כן.‬
‫טולסקה, חייגי לנייד שלה!‬
‫מתקשרת.‬
‫- שיחה מאת‬ ‫- אין_זיהוי_משתמש -‬
‫הלו?‬
‫היי.‬
‫מה לעזאזל קרה עכשיו?‬
‫נייט?‬
‫נייט, זה אתה?‬
‫היי, את.‬ ‫-היי.‬
‫כולכם שם?‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫כן, אנחנו כאן.‬
‫אומייגד!‬
‫תודה לאל ששרדתם!‬
‫בחיים לא תאמינו איפה אני!‬
‫בשירותים בבית החולים.‬
‫בעצם כן, האמת.‬
‫אויש.‬
‫איך ידעת?‬
‫מה הפעם?‬
‫היי.‬
‫״תקלת תוכן חמורה 606״. מה זה אומר?‬
‫606?‬
‫לא, אין מצב. אתה בטוח שלא...?‬
‫״תקלת תוכן חמורה 606״, מול הפרצוף שלי.‬
‫מה זה אומר?‬
‫הלו? פאק!‬ ‫-מה נסגר?‬
‫זה אומר שהמשחק נמחק.‬
‫מהמחשב שלי?‬ ‫-לא.‬
‫מהשרת. נראה כמו מין מתג מוות.‬
‫זה מחק הכול.‬
‫את כל המשחק ואת כל הגיבויים.‬
‫אין יותר אינפיניטי.‬
‫- צי החלל‬ ‫הכול אבוד! -‬
‫- היקום שלי כולו... איננו! -‬
‫אלה התמונות ממעצרו‬ ‫של מנכ״ל אינפיניטי לשעבר, ג׳יימס וולטון,‬
‫אחרי שלושה חודשי מנוסה.‬
‫נמצא איתנו כתב הניו יורק טיימס,‬ ‫כריס אל־מסרי.‬
‫כריס, הסקופ היה שלך. מה קרה כאן?‬
‫לפי המקור האנונימי שלי,‬
‫מר וולטון יואשם בסעיפים רבים.‬
‫הונאה, הפרת זכויות אדם דיגיטליות,‬
‫מעילה, אי־דיווח על תאונה...‬
‫הרשימה היא אינסופית.‬
‫וולטון נראה כועס.‬
‫כן, הראש שלי. הבנתי.‬
‫תזדיין.‬
‫ראיתם את זה?‬
‫זה מצחיק.‬
‫כן, קורע.‬
‫סליחה, אבל אני נהנה מהמפלה שלך.‬
‫השמחה שלך משמחת אותי, קאביר.‬
‫היי, נאנט,‬
‫התקדם משהו בכל הקטע הזה‬ ‫של להוציא אותנו מתוך הראש שלך?‬
‫אני עובדת על זה.‬
‫כן? עובדת קשה? במרץ?‬
‫כן, אני כותבת וזה.‬
‫עלה פרק חדש.‬
‫תודה לאל.‬
‫נאנט, הגיע הזמן לסדרה שלנו.‬
‫לא. תכף יראיינו את עורך הדין שלו.‬
‫זה חלק מהעסקה.‬ ‫אנחנו עוצמים עיניים כשאת בשירותים,‬
‫או מחליפה בגדים.‬ ‫-או שוכבת עם דייט מטינדר.‬
‫ובתמורה את נותנת לנו לצפות בסדרה שלנו.‬
‫אז ברשותך...‬ ‫-אוקיי.‬
‫בעונה הזו ״של עקרות בית אמיתיות: אטלנטה״.‬
‫השורשים שלי באטלנטה,‬
‫אבל הענפים שלי מגיעים לכל העולם.‬
‫רגע, למי יש רומן?‬
‫לזאת שמשמאל.‬
‫עם מי?‬ ‫-עם זה שמימין.‬
‫טוב, וזאת הווכחנית?‬ ‫-תסתמי!‬
‫תסתמי, נאנט.‬ ‫-תסתמי!‬
‫״תסתמי, קפטן״.‬ ‫-היי, אני הקפטן עכשיו. זדייני.‬
‫שיהיה.‬
‫תזדיין אתה, קפטן.‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין‬