VIDĚLI JSTE...
Zahrajte si Infinity, nejúchvatnější videohru všech dob.
Ahoj. Já jsem Nanette. Nanette Coleová.
- Ty jsi Robert Daly, že jo? - Jo.
Chtěla jsem jen vyjádřit obdiv člověku,
který vytvořil hru Infinity.
Je to moc krásný kód.
Jste v pohodě?
A hele, klasika.
- Jo, to je Vesmírná flotila. - Fíha.
Televizní seriál.
Naloďte se na kosmickou loď USS Callister.
Jasně.
Nebuď na něj moc milá, jinak začne zírat.
Díky, Shanio.
- Kde to jsem? - Na palubě lodi Roberta Dalyho.
Na USS Callisteru.
Jsme členové jeho posádky a ty teď zjevně taky.
Daly si vytvořil tvoji digitální verzi.
Udělal to i nám.
Nějakým způsobem získal vzorky naší DNA.
Vložil je do počítače a digitální kopie byly na světě.
Nebo spíš klony.
Takové hanebné chování. Hnusíte se mi.
- Rozkaz, kapitáne. - Provedeme.
Vidíte tu červí díru? To je předinstalace vánoční aktualizace.
Co kdybychom do ní vletěli?
Byli bychom volní.
- Počítači, kde je USS Callister? - V pohybu.
- Kam míří? - K aktualizačnímu víru.
Ti parchanti!
Chcípni, ty svině.
Dělej!
Už nejsme v Dalyho počítači. Jsme v cloudu.
Kde je Daly?
Opustit hru! Opustit hru, kurva!
Opustit hru!
Co budeme dělat?
Prolétat nekonečným, enginem generovaným vesmírem.
Ty brďo.
Poručíku Coleová.
Vítejte na palubě.
Posádko, máme nového člena. Výzkumnou pracovnici Nanette Coleovou.
- Zaujměte prosím místo. - Ne.
- Jsem váš kapitán. Rozkaz je rozkaz. - Jděte se vycpat.
Božínku. Vy nevidíte.
Nemůžete dýchat.
Klidně vás tak nechám, když budu chtít.
Už se nikdy nenadechnete, protože nebudete mít ústa.
Kapitáne?
Kapitáne.
Jste tam?
Jo.
Potřebujeme vás na můstku. Našli jsme vhodný cíl.
Dobře, hned tam jdu.
Kristepane.
USS CALLISTER DO NITRA INFINITY
Viděli jste ten zápas s Wrexhamem?
- Fotbal je mi ukradenej. - A velšskej totálně.
Viď?
- Bylo to šílený. Prohrávali dva nula... - Hele, jdi s tím do háje.
Kdy dorazí ten tvůj kámoš? Je osm pryč. Chci si konečně zahrát.
Morris se připojí, až dojí lasagne.
Hele, někdo jde.
To bude ten tvůj parťák.
Konečně.
Vždyť není zalogovanej.
- Ruce vzhůru! - Odhoďte zbraně!
Nechceme problémy. Vezmeme si jenom kredity.
Kdo jste? Proč nemáte jmenovky?
To seš ty, Morrisi?
Odevzdejte kreditky!
To nebude Morris.
Slyšeli jste? Dělejte!
Každej hráč má jmenovku.
Jak to...
- Zbláznil ses? - Co děláš?
Navalte ty kreditky!
- Klídek. - Uklidni se.
- Dejte mi je. Hezky pomalu. - Poslechni ji.
To není zrovna férová hra.
Pro nás to není hra.
Jak to myslíš?
Hej, ty krvácíš. Tady se přece nekrvácí.
Dej mi tu zasranou kreditku.
Fakt jí teče krev.
Tu kreditku! Dělej!
Nahlásím vás. Nevím, o co vám jde, ale dostanete ban.
Oba dva, šmejdi.
Koho chceš hlásit, když nemáme jmenovky?
Počkej!
ANONYM_ERROR VÁS ELIMINOVAL
- Zmrdi. - Nenadávej, Jonathane!
Promiň, mami.
- Vrať nás na loď, Dudani. - Teleportuji.
- Jak to šlo? - Ne zrovna hladce.
Pustili jste se do nich?
Kdybych tam byl já, tak bych se s nima nepáral.
- Jsi zraněná. Co se stalo? - To nic. Bradavku minul.
Hlavní je, že neseme nějaký prachy.
Máme celých...
NAČÍTÁM KREDITY 0034
Třicet čtyři kreditů.
- Potřebujeme palivo. - A munici.
V týhle hře se všechno zpeněžuje. A taky zdražuje.
- Vesmírná inflace. - Já bych z nich vytřískal víc.
- Víc neměli. - No tak, nechte toho!
Není to nic moc, ale pár dní s tím vydržíme. Viď, Kabire?
- Jasně. - Tak vidíte.
Prostě si vystačíme s tím, co máme, budeme se snažit dál
a příště určitě schrastíme víc.
Buďte v klidu.
Nemám ti to prso obvázat?
Ne, je to jen škrábnutí. Ošetřím si to u sebe v kabině.
Chvilku si dáchnu a pak naplánujeme další akci.
Jasně, kapitáne.
Jak se obvazuje prso?
Hej. Proč jim furt říkáš, že to bude příště lepší?
- Málem jsme umřeli. - Málem.
Je to čím dál horší. Mají přesilu, víc zbraní...
- Já vím. - Tak co chceš dělat?
Chceš věčně žít z toho, co si nakrademe?
- Bez kreditů nepřežijeme. - V týhle situaci možná ani s nimi.
- Myslíš, že nevím, jak na tom jsme? - To neříkám.
Je to skoro měsíc, co nám před očima umřela Shania.
Nevím, jak ty, ale já pořád cítím její krev.
Pro nikoho z nás to nebylo snadný, jasný?
Prostě mě nic lepšího nenapadá.
Každou chvíli počítám, jaký máme šance.
Je nás pět proti 30 milionům hráčů.
Jsme v prdeli. Umřeme.
Tohle jim mám říct?
Podle mě bys v nich hlavně neměla živit falešný naděje, kapitáne.
Já o tuhle roli nestála.
Hned bych se vrátila ke svýmu starýmu životu.
Jako vy všichni.
Třinácté patro.
- Vítá vás společnost Callister. - Promiňte.
Eleno, můžeš...
Za to můžeš ty.
- Za co? - Že je kaput.
Já přece za Robertovu smrt ne...
Myslela jsem tu kartu.
Neobnovila sis ji.
Jo takhle.
Musíš to dělat každý měsíc.
Nepůjčila bys mi jednorázovou?
Promiň, mám toho nějak moc.
Co to je?
Vzpomínka na pana Dalyho.
Je mrtvý už několik měsíců. Proč až teď?
Ráno to sem dal pan Walton, aby zapůsobil na novináře.
- Na jakýho novináře? - Z New York Times.
Bude tu každou chvilku.
Chceš tu kartu, nebo ne?
Díky.
Není zač.
Skočím pro kafe. Dáš si nějaký?
- Ne, díky. - Určitě?
Sakra!
- Jsi v pohodě? - Jo.
Nepotřebuješ pomoc?
- Ne, díky. - Tak ti aspoň zatleskám.
- Díky, Karle. - Dej vědět, kdybys něco potřebovala.
NEPŘEPADLI VÁS NĚJACÍ DVA ŠMEJDI BEZ JMENOVEK?
Pane Waltone?
Neslyšel jsem tě klepat, Kabire. Klepal jsi?
- Umíš to? - Je to důležitý.
Mám spoustu práce. Můžeš prosím přijít otravovat jindy?
Hromadí se nám stížnosti na nějaký anonymní lupiče.
Přepadávají ostatní hráče a okrádají je.
To se ve videohrách občas stává, ne?
Nevíme, co jsou zač. Nemají jmenovky.
- No a? - To je technicky nemožný.
Moment, to by znamenalo, že nezaplatili.
Přesně tak.
Tím jsi měl začít, Kabire. Kolik těch šmejdů je?
V tuhle chvíli?
- Dva. - Dva?
Zatím vím o dvou.
To nemyslíš vážně.
Tady nejde o prachy, ale o to, že by se to nemělo dít.
- Přišel váš host. - Ať jde dál.
- Je to... - Děkuju ti za zprávu.
Bohužel mám důležité jednání, takže se jdi někam uklidit.
Dobrý.
- Dáš si kafe? - Nedám, Nate. Díky.
Tak do toho. Přesně jak sis to trénoval.
Pane Waltone?
- Jaký mám dech? - Mentolový.
Super.
Heleďte, trochu jsem přemýšlel.
Jsem u vás na stáži už rok a půl, a tak mě napadlo,
jestli byste mi nemohl přidělit nějaký další úkoly.
- Nemohl bych... - Au.
- ...vám třeba... - Jo.
Dám si sójový latté bez cukru.
- Zdravím vás. - Kris El Masry, New York Times.
James Walton. Kapitalistická svině.
Co si dáte? Kafe? Čaj? Masáž nohou?
- Nic, děkuju. - Fajn.
- Tady? - Jo, udělejte si pohodlí.
Vyjde to v odborný nebo kulturní rubrice?
Já hlasuju pro kulturní.
Nejspíš v aktualitách.
- Tak to je skvělý. - Jo.
Super. Vždycky říkám, že máte nejlepší zpravodajství.
- Vážně? - Jo.
To rád slyším.
PŘIPOJIT SE KE KAMEŘE
Dělej.
PŘIPOJENO
- Houby. - Fakt.
Tak jo, nebude vám vadit, když začnu nahrávat?
- Vy jste to ještě nezapnul? - Ne.
- Mám zopakovat to s tou kytarou? - Není třeba.
- Takže... - Pojďme na to.
- Teď už je to zapnutý? - Ano, už nahrávám.
Takže...
Nejdřív se vás musím zeptat na Roberta Dalyho.
Zahlídl jsem na recepci jeho fotku.
Nějak ji nedokážu dát pryč.
A tady jste dokonce spolu.
No jo.
To bylo před 12 lety. Podívejte na nás, průkopníky.
Batman a Robin.
Já jsem Batman.
Musím přiznat, že po Bobově smrti
toužím pokračovat v jeho odkazu.
I když už není mezi námi, zůstává v srdci Infinity.
- Jo. - To je realita.
Přejděme k Infinity.
K nejúchvatnější multiplayerové hře v dějinách lidstva.
Někteří hráči si stěžují, že se v ní všechno zdražuje.
Trochu to vypadá, že se tak snažíte uměle nafouknout cenu akcií.
No tak. Hned zkraje takový podpásovky? Jen se tu rozhlídněte.
Vidíte, co jsem vybudoval? Mrkněte na čísla.
- Máme 35 milionů hráčů a roste to. - Plus minus nějaký bandita.
Cože?
Ráno jsem koukal na hráčský fórum.
Někdo si tam stěžoval, že ho obrali dva „šmejdi bez jmenovek“.
Takhle to napsal.
O tom samozřejmě vím a už jsme to začali řešit.
Jedna hráčka prý krvácela.
Prosím?
Ve vaší hře přece krev neteče, ne?
Jak je možný, že naráz krvácí nějaký anonymní hráč?
- Asi to hacknul. Co myslíte vy? - Já se ptal vás.
Přišel jste se po mně vozit kvůli prkotinám?
K tomu se ještě dostaneme. Předně se chci vrátit k panu Dalymu.
Něco vám ukážu.
Co je to? Proč mi to... Co to má být?
To je záznam z videokamery záchranáře, který byl u jeho těla jako první.
Byli jsme si s Bobem blízcí.
Tohle mi nedělá dobře. Nechci to vidět.
Všiml jste si tý věci na stole?
Ne.
- To je digitální klonovač DNA. - Anebo jen obyčejná bedna.
- Může to být cokoli. - Jsou nezaměnitelný.
Je jich jen pár, protože je hned zatrhli kvůli porušování lidských práv.
Vůbec netuším, k čemu to je, nebo...
Používají se k výrobě digitálních klonů skutečných lidí.
Když chcete dotyčnýho zneužít nebo si ukojit zvrácený touhy.
To zní opravdu hrozně. Proč mi to...
Protože mě zajímá, co Robert Daly, muž v srdci Infinity,
váš obchodní partner a blízký přítel,
s touhle zakázanou technologií prováděl.
Já se o jeho osobní život nestaral.
- Proč se mě... - Kopíroval do hry nelegální klony?
Rozhodně ne.
Pokud totiž ano, a jeden z nich tam teď krvácí,
tak máte vy i vaše firma obrovský problém.
To je naprosto směšné. Je to nehorázná lež.
Jestli o tom otisknete jediný slovo,
tak z vás moji právníci udělají fašírku.
- Jasný? - Jo.
Výborně.
- Ještěže nemám důkaz. - To teda nemáte.
- Zatím. - Nikdy nic nenajdete.
Můžete laskavě vypadnout z mý firmy?
- Moc mě těšilo. - Nápodobně, ty kreténe.
DETEKOVÁN OSAMĚLÝ HRÁČ PIXIE BUNKIN
Nate, našla jsem dobrý cíl.
Jako ten minulý?
Je to sólová hráčka.
Má hodně kreditů a vypadá, že je nová.
Sejdeme se za pět minut na můstku.
Rozkaz, kapitáne.
Karlovi samozřejmě nic neříkej.
Rozumím.
Pověz mi jediný důvod, proč nemůžu jít s váma.
Nemáš tušení, jaký to tam je.
Proč to musím pořád opakovat? Celá naše existence je zločin.
Když nás chytí, vymažou nás.
To je mi fuk. Začínám tu z toho šílet.
Jako jediný z vás nemám funkci.
Ty jsi kapitánka, kapitáne.
Dudani je machr přes vesmír.
Tulaskovou jste proměnili v sexy mimozemšťanku.
Museli jsme, protože ji trápil ekzém.
- A na proměnu zpět nemáme prachy. - Ale máš pravdu, jsem sexy.
- Proč dělá mariňáka nějaký stážista? - Co si to dovoluješ? Už nejsem stážista.
Prosím vás, nechte toho.
- Přestaňte. - Jsem zbytečný.
Úplně zbytečný.
A štve mě to.
Chci vám pomáhat.
Můžu si aspoň sednout na velín, když tu nebudeš?
- Jo, to klidně můžeš. - Super. Díky.
- Na nic nesahej. - Jasně, v klidu. Proč bych to dělal?
Dudani, nabij raketomet.
- Žádný rozkazy. - To byl jen...
- Můžeme? - Jo.
Tak jo. Dudani, pošli nás dolů.
- Pošli je dolů. - To říkám já, Karle.
Pošli nás dolů.
Teleportuji.
Vzduch čistý.
Pouštím Paničky z Atlanty.
- Kde jsme skončili? - Patnáctá řada, pátý díl.
Kristepane, už zase tahle blbost.
- Najdu signál. - Dobře.
Mám ho. Je to tímhle směrem.
Kabire! Nakonec s těmi bandity budeš muset rychle něco udělat.
Kde je ten idiot? Kabire!
- Kde je Kabir? - Nejspíš doma.
- Co dělá doma? - Skončil tady.
To ti řekl?
Má to na monitoru.
SKONČIL JSEM.
Sbalím si kufr a vypadnu někam do Belize. Hned jak si vyřídím nový pas.
Zasraná práce.
- Pane Waltone? - Jdeš nevhod.
Myslím, že bych vám s těmi bandity mohla pomoct.
Neslyšel jsem tě klepat. Promiň. Pojď dál.
Rád... tě zas vidím. Jak nám můžeš pomoct?
Musíme ty gaunery identifikovat.
To rozhodně musíme. Jenže jak?
Nějak to zvládnu, ale potřebuju neomezený přístup.
- Máš ho mít. - Ještě nevíte k čemu.
- Dám ti ho ke všemu. - Musím vidět Kabirův portál stížností.
Přestaň tlachat a pusť se do toho. Přístup máš, tak utíkej.
Hlavně to vyřeš. Co nejdřív.
Tamhle je. Já jdu tudy, ty to vem z druhý strany a čekej na signál.
Vylez, ty sráči!
Píšu: „S láskou Marlo.“
A hned to zveřejním.
Já ji žeru. Je to děsná mrcha.
Ta nána na tebe chtěla zavolat ty svý kumpány...
HLEDAT PLANETU POZVAT NEDÁVNÉ
ZALOŽIT PARTU
Je na mě nasraná, protože jsem na ni vyjela.
To normálně nedělám.
Štvala mě, tak jsem jí to řekla na plnou hubu.
Pozvánka do party? Kdo to byl?
- Já myslel, že začne hrát disko. - Parta a párty nejsou to samý.
- Chceš nás zabít? - Ne.
Klid, už jsem to zrušil.
Vidíš? Vůbec nic se nestalo.
- To je dobrý pípání? - Ne, špatný.
- Detekována cizí loď. - Připravuju hyperskok. Stáhni je.
Už jim volám.
Poplach. Opakuji, poplach.
Nanette, slyšíš mě?
Poplach. Opakuji...
Neodpovídají.
Máme společnost. Jméno hráče je MetallicaFan.
Proč na nás tak zírá?
Lodě nezírají.
Tobě nepřipadá, že zírá?
Odhoď zbraň a odevzdej kredity!
Co?
Zatracená práce.
Ještě jednou vystrč palici, a ustřelím ti ji!
Nazdárek.
Kde máš jmenovku?
Ty podvádíš?
Chceme jenom kredity.
Potřebujeme je víc než ty. Prosím, věř mi.
Co máš s nohou?
To vypadá ošklivě.
Jestli mě chceš zabít,
neprotahuj to.
Proč to tak prožíváš?
No ale když myslíš.
Kristepane.
Tak jo.
Pokračovat ve hře.
- Jsi v pohodě? Vstávej. - Díky.
Musíme jít.
- Ještě tu kreditku. Seber ji. - Cože?
- Tamhle je. - Jo.
Čau.
Ty se nezdáš, kámo.
Nemůžu ji zamířit.
Rychle. Musíme jít.
Hej!
Dej mi zbraň.
Sakra!
To si snad dělají prdel!
Vstávej. Jdeme.
Už nám volají.
- Spoj nás, Tulasková. - Ty tady nevelíš.
- Ale jsem na velíně. - Budu mluvit já.
Čau, kde máte jmenovky?
Zdravíme kosmickou loď Metallicu.
I my jsme velcí fanoušci této kapely.
- Fakt? - Ano.
Kterej song máte nejradši?
Mám říct, že všechny?
- Ne. - Já jeden znám. Z kvízu.
- Něco se Sandmanem. - „Exit Sandman“.
„Exit Sandman“.
Ne, „Enter Sandman“!
Štíty na 70 %!
Do prdele!
Sakra! Proč prostě neumře?
Štíty na 56 %!
Provádím úhybný manévr!
Zapni hyperrychlost!
Na tu nemáme kredity!
Tulasková, stáhni je odtamtud!
Jsou daleko od portálu!
- Rychle! - Dostaňte nás odsud!
Tulasková!
- Je tady! - Dělej, Tulasková!
Teleportuji.
Tulasková!
Zabiju vás, vy svině!
Do hajzlu!
Kurva!
Za tohle vás nahlásím!
- Co se stalo? - Za to může on!
- Bude to stačit? - Jo!
Vypadni!
Hyperskok!
PORTÁL STÍŽNOSTÍ
BEZ JMENOVEK
PŘEPADLI MĚ NĚJACÍ KRETÉNI BEZ JMENOVEK!
SEBRALI MI KREDITKU A ZBRAŇ!
PODVOD? CHYBA? OPRAVTE TO!
PIXIE: ZÁZNAM
Vylez, ty sráči!
Proboha!
- Pozor! - Zatracená práce.
- Moc se omlouvám. - V pohodě.
Nic se nestalo.
Zatracená práce.
Ještě jednou vystrč palici, a ustřelím ti ji!
ANONYM_ERROR
Nazdárek.
Kde máš jmenovku?
Ty podvádíš?
Chceme jenom kredity.
Potřebujeme je víc než ty. Prosím, věř mi.
Máš něco? Pojď dál.
Cos zjistila?
Identifikovala jsem ty bandity.
Kdo je to?
Hlavně nevyšilujte.
Proč bych... Já nikdy nevyšiluju.
- Jeden z nich je asi Nate. - Nate?
Kdo to je?
No, náš Nate.
Ten stážista.
Vaří nám kafe.
- Ten poskok? - Jo.
Ať se jde okamžitě sbalit!
Omlouvám se. Pokračuj. Už jsem klidnej.
A ta druhá jsem já.
Ty?
Myslím, že nás Robert Daly naklonoval.
Jak by to asi tak...
Měl na to vybavení.
A to víš jak?
Tu noc, co umřel, jsem byla u něj doma.
Ty jsi s ním píchala?
- Ne. - Ne? Dobře.
Někdo se dostal do mýho účtu na PhotoCloudu
a stáhl si pár velmi intimních fotek.
VZPOMÍNÁŠ NA VEGAS? NEJSEM ELLIOTT
- Můžu je vidět? - Ne.
- Třeba mě k tomu něco napadne. - Ne.
S jejich pomocí mě pak vydíral a donutil mě, abych se k Dalymu vloupala.
- A pak... - Tys ho zabila.
Ne. Když jsem odcházela, tak ještě žil.
- To by řekl i jeho vrah. - Ani jsem se ho nedotkla, jasný?
Chtěli, abych se k němu vkradla
a sebrala mu všechny vzorky DNA,
který si schovával v těchto sáčcích v lednici.
Jsou na nich naše jména.
- I moje. - Bože.
Je tam i Nate a ještě další lidi z kanclu.
Dokonce i vy.
Já?
Jo. Jediný, koho jsem neznala, byl nějaký Tommy. Ten tam měl lízátko.
To je můj syn.
Co s tím sakra dělal?
Tati!
Vytvářel si naše kopie.
Nechci ani vědět proč.
Každopádně je tu ještě jedna věc.
Ten vyděrač měl zmodulovaný hlas.
Máme tvý fotky z PhotoCloudu.
I tak se mi ho ale povedlo lokalizovat.
Hovor byl uskutečněný prostřednictvím herní sítě
a volající se nacházel na Dalyho IP adrese.
Někdo volal přímo z jeho počítače.
Proč by tě Bob nutil, aby ses mu vloupala do bytu?
Protože to nebyl on.
Byli jsme to my.
Naše klony.
Který se teď v tý hře
nějakým způsobem nekontrolovaně pohybují.
Je to mazec, co?
Dokážeš je najít?
Ne, to nepůjde. Bez jmenovek je nelokalizujeme.
Nanette, musíš je najít. Jak to uděláme?
Možná by to šlo přes Dalyho počítač, ale ten je dávno někde na skládce, ne?
Nebo není?
Seď klidně.
- Vždyť sedím. - Nevrť se.
Nejede to pořád dokola?
Je to smyčka, aby se měli hráči na co dívat,
než se načte další lokace.
Aha, to jsem nevěděl.
- Říká ti to snad po sedmnáctý. - Asi jsem neposlouchal.
Kdybys dával větší pozor, znal bys rozdíl mezi partou a párty.
- A ty bys nemusel... - Málem bylo po nás!
Dost!
Hele, já chápu, že jsme teď všichni trochu vystresovaní,
ale jestli chcete na někoho řvát, tak řvěte na mě.
- Já jsem nás sem dovedla. - Ty přece...
Celou dobu přemýšlím, jak nás zachránit, ale nemůžu na nic přijít.
Nevidím žádný východisko.
Můžeme se nechat vycucnout z přetlakový komory.
Jeden nápad bych měl.
Co kdybysme se vrátili do Dalyho počítače? Co vy na to?
To bychom museli být úplní blázni. A navíc to ani nejde.
- Proč ne? - Jeho verze je smazaná.
A ta červí díra tam navíc byla jen dočasně.
- Už se tam nedá dostat. - Fajn, tak nedá.
Promiň, že se snažím něco vymyslet.
No jo.
Ty bláho.
- No jasně. - Na něco jsi přišla.
Jo. Poslouchejte.
Daly měl doma vlastní verzi hry, ve který si mohl dělat, co chtěl.
- Ta už je ale pasé. - Přesně tak.
Tak proč neuděláme totéž co on?
Myslíš jako...
Možná se mýlím, ale kdybychom se dostali ke zdrojovýmu kódu,
mohli bychom si sestavit vlastní verzi hry
a naprogramovat celý vesmír podle svých představ.
- S využitím cloudovýho úložiště? - Jo.
Pak bychom se jenom přesunuli...
Moment. My se můžeme přesouvat?
Jo, ukryli bychom se ve vlastním nekonečným vesmíru
a měli od všeho pokoj.
Od shánění kreditů i ostatních hráčů. Nic by nám nehrozilo.
Byli bychom tam sami a v bezpečí.
Jak se ale dostaneme k tomu zdrojovýmu kódu?
Ten vypadá následovně.
- Uhni, Karle. - Jasně.
Sledujte.
Srdce Infinity.
Herní engine uprostřed vesmíru, který celou hru generuje.
Tak jedeme.
K němu se dostaneme, ale dovnitř asi ne. Přístup mají jen dva lidi.
Tím prvním je Robert Daly...
Ten je mrtvý.
A druhým Walton.
Ten tuplem.
V reálným světě ale pořád žije. Umřel jen jeho klon.
Fyzicky stále existuje.
Můžeme se s ním spojit a přimět ho, aby nám pomohl.
Jsme nelegální klony v jeho hře. Když tohle praskne, tak půjde sedět.
No skvělý. Takže jsme ztracení.
Nevrátíme se k tý myšlence s přetlakovou komorou?
To je v hajzlu.
A otisk dlaně taky neseženeme, když je jeho kabina prázdná.
Co je prázdný?
Jeho kabina. Nic v ní není.
Walton nemá na lodi kabinu.
Jasněže má. Přímo pod tou mojí.
Proč na mě tak zíráte? Mám něco na obličeji?
- Tady to je. - To jsou Dalyho věci?
Po jeho smrti přešel majetek na firmu, takže oficiálně jsou moje.
Většina z toho je komiksový škvár, ale někde tady byl i...
Jo.
Super.
- To je jeho počítač. - Jdi na to.
- Podal byste mi kabely? - Jasně.
Už se nesou.
KABINA J. WALTON
Vidíte? Je úplně prázdná.
Dobře, takže...
Při průchodu červí dírou se loď zresetovala.
Při tom dostal každý živý hráč vlastní kabinu.
- Walton ale průlet nepřežil. - Takže by žádnou mít neměl.
Ledaže by pořád někde byl.
Vždyť shořel v trysce.
Já vím, ale co když jsme si kousíček z něj vzali s sebou?
Třeba nehet.
Co když se v proudu za lodí zachytil jeden jediný ožehnutý atom?
A proletěl s námi skrz díru až sem.
- Na obnovu hráče by to stačilo. - Jo.
A kde se obnovují hráči?
- Na lodi ne. - Na nový planetě!
- Nemohli byste nám to přeložit? - Prosím.
Walton je ve hře a já vím, jak ho najdeme.
Všechno je smazaný zevnitř. Teda skoro všechno. Jako by se to požralo.
Ze záznamu o chybách je ale zřejmý, že tu ty klony skutečně byly.
A mám i jména.
Jste tady vy, já, Shania, Kabir, Elena, Nate a Karl.
Kdo je Karl?
Teď spustíme hru.
Je to jen hypotéza, ale kdybych našla planetu,
která se zrodila v momentě, kdy se Bobův systém zhroutil...
Jo! Už jednu mám!
Dalyho komp jsme opustili na Štědrý den ve 23:59.
Teď najdi planetu, která v tu chvíli vznikla.
- Mám ji! - Tam ho najdeme!
- Šlápni na to, Nate! - Ano, madam!
Proboha. Waltone.
Hezký bradavky.
To jsem já, Nanette.
Nanette Coleová.
Z Callisteru.
Tys pro mě přiletěla!
To je tak skvělý pocit.
Dobrý, to stačí. Vrátíme se na loď.
- Na loď? - Jo.
- To jde? - Jo.
- Všechno si řekneme až tam. - Počkej.
- Musíme jít. - Bez Rockyho nikam nejdu.
Kdo je Rocky?
Tak jo.
Takže jsem zadala souřadnice
a půjdeme dovnitř.
Co se s tím dělá?
- Vy neumíte hrát vlastní hru? - Ne.
- Já spíš čtu. - Dělejte to, co já.
Vstoupit do hry.
No to je hezký.
Taky vstoupit do hry.
Ty vole.
To je teda neskutečně realistický.
Ty kráso.
Já mám bouchačku?
Bylo to šílený.
V jednu chvíli mě zaživa spalovaly trysky
a pak jsem se najednou objevil tamhle.
A byl jsem sám.
- Tak dlouho sám. - Jo.
Rocky byl jediný, kdo mi tu dělal společnost.
Jen díky němu jsem se nezbláznil.
Řekneš mu čau?
Je moc milý.
Sbalím si věci.
Má vzadu díru.
Vážně? Nevšiml jsem si.
Nepouštěj ho na zem!
- To jsem nechtěla vědět. Vem si ho sám. - Ještě tohle.
- Roušky tu nech. - Dobře.
Panebože.
To jsme my.
Teda oni.
Kristepane, co to mám na sobě?
Bohužel nic moc.
- Sbal si to a jdeme. - Ještě jsem chtěl...
Vypadám jako pěkná drsňačka.
Jak to uděláme? Mám zabít tvůj klon a ty pak zabiješ můj?
Cože? Ne.
Máš pravdu, víc se nám uleví, když každý zabije sám sebe.
Blázníte? Nikdo se zabíjet nebude.
Tak co tady děláme?
Pozor!
- Sakra. - Vylez!
Ahoj!
Nestřílej. Já...
Přicházím v míru.
Bože můj. Ahoj.
- Potřebuješ něco? - Co?
Ne.
Nazdar. To jsem já.
Teda já jsem ty.
Ne, ty jsi ty. A já jsem já.
Já jsem tvý pravý já.
To je subjektivní.
Co tady chceš?
- Chceme si promluvit. - Vás je víc?
Jo.
Ahoj. Namasté.
Čau, pošuci.
Polož to!
Jasně, klidně. Ani nevím, proč ji mám. Nechtěl jsem ji.
Ty jo! Jaká obrovská růžová bouchačka!
S vousy vypadám líp.
...to všechno.
Tak ještě jednou.
Ne že by mě to zajímalo, ale kdo je na koho naštvaný?
Marlo se zlobí na Kenyu, protože na ni chtěla zavolat policajty.
A Monyetta zase na Marlo, protože jí zabouchla před nosem.
- Co? - Obrovský dveře.
Už se vrací.
Myslíte, že mi Walton půjčí svoji helmu?
To je divný.
Nezmáčknul jsi omylem „duplikovat“?
Hrozně moc jste mi chyběli.
Walton opravil trysky a pak shořel na uhel.
My jsme proletěli červí dírou a Dalyho jsme tam nechali umřít.
Takže jsem nás zachránila já?
Já jsem kapitán?
Tím svým údivem nám trochu podkopáváš autoritu,
ale jo.
Skvělý.
A proč vlastně okrádáte druhý lidi?
Když vám díky mně,
teda tobě,
už nic nehrozí?
Tvoje naivní verze je kouzelná.
Když jsme byli v Dalyho kompu, bojovali jsme jen s jedním magorem.
- Tady je jich plný vesmír. - Kdykoli nás můžou zabít.
- To je... - Příšerný?
To jsi chtěla říct?
Jo, měla jsem to na jazyku.
- A moc se... - Počkej.
Hlavně se neomlouvej. Pořád jsem se jen omlouvala.
- Neříkej to. - Ale já to tak cítím.
Vůbec jsem o tomhle nevěděla a...
Jak bys taky mohla.
V klidu sis přece užívala svůj život.
- Teda náš život. - Tak bych to zrovna nenazvala.
- Mám to dost těžký. - Ty to máš těžký.
- Jo. Vydírali jste mě. - Neměli jsme na výběr.
Musela jsem se vloupat k Dalymu a...
- Po nás zase střílejí. - Za to já nemůžu.
Ale no tak, holky.
Nehulákejte po sobě obě najednou.
Hele, snažíme se na sebe neupozorňovat.
Jo, tomu rozumím.
Jste nelegální.
Teď o nás ale víte vy dva.
A samozřejmě vám chceme pomoct.
- Musíme se dostat do srdce Infinity. - Jasně.
Do herního enginu? Pan Walton vám poskytne přístup.
- Že jo, pane Waltone? - Omyl.
- Kurva! - Přestaňte! Co to děláte?
Jsou nelegální.
Ne, jsou to živý bytosti!
Klid, je to jen hra.
Kristepane!
Co blbneš? Au!
- Ne! - To je boží.
Hej.
Ne!
To bylo šílený.
Kam to spadlo?
Kde je ten čudl?
Promiň!
Omlouvám se!
Netušila jsem, že by mohl něco takovýho udělat!
Moc mě to mrzí.
Já...
Nevěděla jsem to. Promiňte.
Kde je sakra ten čudlík?
Promiňte.
Musíš jít. Nesmíš mu dovolit, aby se sem vrátil. Běž!
Opustit hru.
Mám tě.
Zatraceně!
Au! Tohle se dělá šéfovi?
- Jste hnusný vrah! - Nejsou to lidi.
- Vrať mi to. - To vy taky ne.
Dej mi to. Kam jdeš?
Hej! Musíš mi pomoct!
Potřebuju se tam vrátit, abych je...
Kurva!
Počkej!
Hele, já vím, že se ti to nelíbí, ale musíme se jich zbavit.
Neříkejte mi, co mám dělat. Končím.
- Teď o tom víme oba, takže... - Moje firma to není.
Byla jsi u Dalyho, když umřel. Přijde se na to.
- No a? - Co když to zjistí ten novinář?
- Možná by měl. - Počkej.
- Nesahejte na mě. - Dobře. Oběma nám jde o krk, Nanette.
Jděte pryč. Nebo mu hned zavolám. Mám na něj...
- Dej sem ten mobil. - Co to... Ne!
Promiň.
Moc tě prosím.
Jinak o všechno přijdu.
Bez tebe je nenajdu. Prosím, pomoz mi.
Kolik chceš? Sto táců?
Dvě stě?
Ubožáku.
Dvě stě pade? Dvě stě sedmdesát pět.
Nemyslete si, že...
Co se stalo?
- Je v pořádku? - Zavolejte záchranku.
Hele, asi bys měl někoho zavolat. Máš telefon? Přivolej pomoc.
Ježišikriste.
To s tím Karlem
nebyla tvoje chyba.
Obě víme, že to není pravda.
Takže jste mě zachránili,
protože beze mě se do srdce Infinity nedostanete?
Jo.
Aha.
A taky jsi nám chyběl.
Tak jo.
- Furt tam sedí? - Jo.
Co?
Co je?
Jsi odporný.
To jsem nebyl já. Bylo to mý druhý já. To hnusný, reálný.
Já vím.
- Tak proč říkáš, že jsem odporný? - Protože ti čouhají koule.
Ježiši...
Půjdu na sebe něco hodit.
A dát se do pucu.
Tohle mi vážně sekne.
Čau, Nanette.
- Musím ti něco říct. - Mluv.
Chceš se dostat do srdce Infinity?
- Jinak se nezachráníme. - Měla bys vědět, co je uvnitř.
Přece zdrojový kód.
Ne tak docela.
Jak to myslíš?
Probereme to u skleničky.
Tohle jsem ještě nikdy nikomu nevyprávěl.
Celý to začalo...
před 12 lety.
WALŤÁK
Počkej v autě. Nebudu tam dlouho.
Byl jsem mladý, dravý a nepopíratelně sexy.
Díky svěřeneckýmu fondu od táty jsem byl v balíku a jen jsem investoval.
Jednou jsem dostal tip na geniálního programátora,
který prý makal na něčem převratným.
Nazdar.
Ahoj.
Polil jsem se čokomlíkem.
To vidím. Hezký.
- Ty seš... - James Walton.
- Mluvili jsme spolu po telefonu. A ty... - Robert Daly.
- Těší mě. - Mě taky.
Vypadáš spíš jako Bob.
Můžu ti říkat Bobe?
Jasně.
Prý mi chceš něco ukázat.
Chceš to vidět?
To bych moc rád.
Díky.
Bobova garáž by nikoho z vás nepřekvapila.
Byla to svatyně jeho jedinečný posedlosti.
Musím to spustit.
VESMÍRNÁ FLOTILA
Páni.
- Máš na ni povolení? - Opatrně.
To je pravá bargradiánská šavle.
Fakt?
- Velitel Scarfax ji vyhrál v bitvě. - Netuším, o čem mluvíš.
- Je to z Vesmírný flotily. - Aha.
Ten seriál předběhl dobu.
To je...
- Zajímavý. - Museli kvůli němu vytvořit celý vesmír.
A mě napadlo zkusit to samý.
Potom že já si hraju na Boha.
Tohle ti připnu.
- Hustý. - Je to tak dobrý?
Bude to jen chvilka.
- Můžeme? - Jo.
Tři, dva, jedna.
Něco takovýho jsem ještě neviděl.
Bylo to neskutečný.
Okamžitě jsem věděl, že jsem potkal génia.
Panebože.
To mě poser. Připadal jsem si jako na opravdový planetě.
Docela působivý, co?
Jak se to hraje? Co se tam dělá? Kdy začnu někoho střílet?
Chci, aby to byl spíš zážitek než hra.
Jasně, to by bylo určitě hezký, ale kdyby se to dalo hrát online,
tak bysme se oba koupali ve zlatě.
O to ale ve Vesmírný flotile nešlo.
Na tu se vyser.
A myslím to samozřejmě ve vší úctě.
Bobe, tohle bude naše značka.
- Kolik máš planet? - Zatím čtyři.
Fajn, do startu jich potřebujeme aspoň 50.
Potřebujeme expandovat.
Čím větší prostor, tím víc předplatitelů.
Bobe.
Říkal jsi, že chceš vytvořit celý vesmír.
- Teď máš jedinečnou šanci. - Asi jo.
Rozhodně.
A tak jsem se nastěhoval k němu do garáže
a rozjel jsem s ním start-up.
Bob tvaroval další prvky
a já tvaroval jeho.
Jen devět planet?
Máme obrovský skluz.
Nemůžeš je vygenerovat nějak automaticky?
Prostě tam něco nasázej a je to.
Stejně bych je musel všechny zkontrolovat.
No a?
Nezvládal bych to.
Musím dohlížet i na další procesy a jsem jenom jeden.
Mám nápad.
Než jsem poznal Boba, investoval jsem do různých vynálezů.
Některý se uchytily,
ale většina ne.
Jedna věc se vůbec nedostala na trh.
Vymysleli ji v pornoprůmyslu, ale zákon ji nakonec nepovolil.
Ten klonovač DNA.
Jo. Měl sloužit k nakopírování lidí do virtuální reality.
Z jednoho vlasu nebo otisku rtěnky
jste si mohli vytvořit parťáka na šoustání s opravdovým vědomím.
Tys chtěl s Bobem šoustat?
Ne.
Chtěl jsem ho zduplikovat.
A ten duplikát pak vložit do zdrojovýho kódu a sloučit s enginem,
aby tam mohl bez přestávky pracovat.
A kousek po kousku budovat vesmír.
Bob s tím souhlasil.
Moment.
Chceš mi říct, že uvnitř enginu je Dalyho klon?
Chci říct, že jsem ho tam sám vložil.
To on je v srdci Infinity.
Ta rotující struktura je jen líbivá fasáda na odvedení pozornosti.
Uvnitř je Bobovo zotročený vědomí, který se nikdy nedostane ven.
Buduje svůj nekonečný vesmír
a nikdy s tím nepřestane.
To je hrůza.
Proto jsi tak vyšiloval.
Celá firma stojí na podvodu s nelegálně vytvořeným klonem.
Je v nebezpečí.
Kdo?
Já.
Moje já tam venku. Nemá ponětí, s kým má tu čest.
- Tulasková, zavolej jí. - Ven přece nikdy nevoláme.
Udělej to. Prosím.
Doktorko, zvoní jí telefon.
ANONYM_ERROR
Haló.
Volám Nanette Coleový. Kdo je to?
Doktorka Garciová. Nemocnice St. Juniper. Vy slečnu Coleovou znáte?
Jsem její
sestra.
Stalo se něco?
Bohužel měla nehodu.
Aha.
A je to...
Jak je na tom?
Tohle bychom měli probrat spíš osobně.
Jak rychle můžete přijet?
No, jsem docela daleko.
Hodně daleko.
Můžete mi prosím říct, jak na tom je?
Je v hlubokém kómatu.
V kómatu?
Napojili jsme ji na monitory a sledujeme kognitivní funkce.
Utrpěla těžké poranění mozku.
I kdyby se probrala,
už by to nejspíš nebyla ona.
Mrzí mě to.
Vím, že jste daleko, ale možná byste se měla přijet rozloučit.
Tulasková, ukonči to.
Jsi v pohodě?
Dudani, nastav kurz k srdci Infinity.
Jsi si jistá? Teď když jsi v šoku?
Udělejte, co říkám.
- Nanette... - Hned.
VESMÍRNÁ FLOTILA
STAŘÍ NEPŘÁTELÉ SE PŘICHÁZEJÍ POMSTÍT!
Haló?
Ahoj, Kabire. To jsem já.
- Potřebuju pomoc. - Proto jsem skončil.
Zvýším ti plat.
Na 5 000 dolarů.
Měsíčně?
Jo.
Nejdřív mi ale musíš pomoct. Potřebuju technickou podporu.
- Ve čtyři ráno. - Jo.
O co jde?
Dejme tomu, že hraju Infinity.
Nikdy jste to nehrál.
Dejme tomu, že hrál a že mě třeba někdo střelil do hlavy.
A vypadl jsem. Jak se dostanu zpátky?
Ježiši, to ví přece každý.
Tak mi to řekni! Promiň. Jak teda?
Připojíte se a řeknete pokračovat ve hře.
A kde se objevím?
Kde vás eliminovali?
- Eliminovali? - Zastřelili.
Jasně, rozumím.
Eliminovali mě na lodi.
Tak se objevíte na lodi.
Na tý samý?
Jo, ve svý kabině.
Tak to je naprosto geniální.
Je to základní funkce. Jinak byste musel prohledat celou galaxii.
- Kabire. - Co?
Poslední otázka.
Mluvte.
To je monstrózní kousek.
Myslíš tu rotující kravinu?
Chtěli jsme, aby to každýho ohromilo.
Aby se lidi zbytečně nevyptávali.
A nepojali sebemenší podezření.
Můžeme teleportovat jen jednoho.
Až Walton schválí přístup přiložením dlaně na skener.
Jsem připravená.
Nemysli si, že tam jen pomačkáš pár tlačítek.
Daly je tam léta sám a má nadpozemskou sílu.
Povol mi ten přístup.
Dobře.
Dudani, pošli mě dovnitř.
Teleportuji.
Ahoj.
No jo...
Promiň.
Já jsem Robert Daly. A ty?
Nanette.
Nanette Coleová.
No,
tak vítej.
Přestaň tu pochodovat.
Znervózňuješ nás.
Co se tam asi děje?
Ať je to, co je to, je to kvůli tobě.
Jdu si zameditovat. Musím si vyčistit hlavu.
Jen jdi.
Dáš mi vědět, kdyby se ozvala?
To bylo hnusný.
Jak ses sem vlastně dostala, Nanette?
Přístup můžu udělit jen já a Walton.
Dal mi ho on.
Vážně?
Nechceš taky?
Ne, díky.
Neříkal, kdy se za mnou zastaví? Chci mu ukázat spoustu věcí.
Vytvořil jsem celý vesmír.
To bohužel neříkal.
Posadíš se?
Omlouvám se za ten brajgl.
Od tý doby, co jsem s tím začal, za mnou vůbec nikdo nechodí.
Ani nevím, kolik už tu uběhlo času.
Nějakých
500 let?
No ale když tě posílá Walton, tak je to asi důležitý.
Jo.
Ví, že jsem tady, ale to já se s tebou chtěla osobně setkat.
Opravdu?
A proč?
Chci tě poprosit o laskavost.
Aha.
Přestože ti vlastně vůbec nevěřím.
Jak to?
Protože tě znám.
Z reálnýho světa?
Ne.
Co se stalo?
Je to...
zamotaný příběh.
Ty já mám rád.
Čau.
Omluv se mu.
POZVÁNKY
POZVAT NEDÁVNÉ
Hele, mrzí mě, co jsem ti...
Dám si sójový latté bez cukru.
Proč si u mě objednáváš kafe?
Nějak jsem na něj dostal chuť.
Víš, že tady nejsem stážista.
Jistě.
A víš, jak se jmenuju?
Prosím?
Jak se jmenuju?
Tak mluv.
Neil?
- Co to sakra děláš? - Nate, co blbneš?
- To není Walton. - Nesmysl.
To není náš Walton!
Hej!
Kde je? Co jsi s ním udělal?
Zastavte ho!
To nejsem já.
Opustit hru.
Naser si, poskoku!
On mě praštil.
Já se praštil. Moje já mě praštilo.
Praštil jsem sám sebe. Bylo to děsný.
Myslím, že rozeslal hromadnou pozvánku.
Cože? Komu?
Všem, který jsme okradli.
POZVÁNKA OD ANONYM_ERROR
Ti sráči.
A teď se podívám, jak umřete.
Díky, Kabire.
„Možnosti“ a „divácký mód“.
Divácký...
DIVÁCKÝ MÓD
Výborně. Jsem tam.
To si nechám líbit.
Vstoupit do hry.
Detekována plavidla.
Jsou jich spousty.
Do prdele.
Tulasková, aktivuj štíty. Připrav trysky.
Tak pojďte, vy šmejdi.
Jdeme na ně.
Já jsem mrtvý?
Teď jsem tam venku mrtvý?
Vím, jak se cítíš.
Nejspíš jsem si to zasloužil.
Choval jsem se k vám strašně.
To teda jo.
Páni.
Jsem ze sebe zklamaný.
To, cos popisovala, se mi vůbec nepodobá.
Nejsem zlý člověk.
Vážně.
Určitě jsem se tak nechoval bezdůvodně.
Občas mě napadá, jestli mě Walton nevyužíval.
- Využíval. - Záleží mu jenom na sobě.
Máš naprostou pravdu. Proto mám na tebe tu prosbu.
Vzpomínáš?
Jasně.
Chceš, abych tě i s posádkou přesunul
do soukromýho vesmíru na zabezpečeným cloudovým serveru
a pak ho zamkl, aby vás nikdo nenašel.
- Říkám to dobře? - Jo.
Takže mi pomůžeš?
No jasně.
Je jich strašně moc!
Štíty na 68 %!
- Zvyšte výkon štítů. - Ztratíme palebnou sílu!
- Musíte mi věřit! - Tak jo.
Připraveni?
- Na co? - Vletíme dovnitř!
Víš, trochu mi to připomíná Utajení.
Utajení. Jeden z dílů Vesmírný flotily.
Posádka se schová v alternativním vesmíru,
aby unikla Scarfaxovi.
- Veliteli Bargradiánů. - Aha.
Ty to neznáš?
Ne, starý seriály mě moc nebaví.
Ale zní to dobře.
Je to dobrý.
Ve spoustě věcí předběhli dobu.
- Bacha, Packere! - Dělám, co můžu!
Ne!
Mám ji.
Teď už ji stačí jen vložit do mechaniky a můžeš jít.
Skvělý.
Děkuju.
Díky moc.
- Mám ale jednu otázku. - Jasně.
Nechtěla bys spíš úplně odejít?
Cože?
Prokrista!
Pozor!
- Ne! - Ne!
Hezky!
Říkala jsi, že jsi tam venku v kómatu. Ve který nemocnici ležíš?
V St. Juniper.
Mám tě.
Jo, to jsem si myslel.
Napojili tě na neuromonitor, aby zachytili případnou aktivitu.
Můžeme tě poslat přímo tam.
- Kam? - Do tvý hlavy.
- Mohla bych se vrátit domů? - Jo.
Mozek tvýho fyzickýho já je v podstatě mrtvý.
Bohužel.
Když do něj ale naimportujeme tvý digitální vědomí,
tak vaše existence splynou a ty budeš mít...
Zpátky svý tělo? Svůj život?
Sleduj.
- A nešlo by udělat obojí? - Digitálně jsi propojená s lodí.
Když se přesuneš do fyzickýho těla, loď se smaže.
A posádka?
Ta taky.
Takže si musíš vybrat.
Co z toho chceš?
Nanette se neozývá?
Ne.
Pozor, útočí!
Připravte se!
Já nechci umřít!
- Ti zmrdi! - Jonathane!
A ty už jdi taky do hajzlu!
Tak která to bude?
Zachráníme tebe?
Nebo je?
Připomíná mi to Dilema na základně č. 5.
Xanthiané nutí kapitána Storma, aby zvolil mezi posádkou a sebou.
Zachraň posádku.
- Jsi si jistá? - Jo.
- O ničem by nevěděli. - Udělej to.
Storm se rozhodl stejně.
Samozřejmě pak vyšlo najevo, že to byla jenom zkouška.
Xanthiané chtěli zjistit, jestli je dostatečně ctnostný,
a potom, co odpověděl správně, mu prozradili,
že existuje ještě jedna možnost.
Zachránit všechny.
- Tvrdil jsi, že to nejde. - Já vím.
Lhal jsem, protože jsem si chtěl přehrát tu scénu z Vesmírný flotily.
Ale dobře jsi mi na to skočila.
Jo.
Tak to pojďme zkopírovat.
Přesunout.
Co?
Máš nás přesunout, ne zkopírovat.
- Kopie stačí. - Ne.
Tenhle vesmír je nebezpečný.
Všechny kopie tady nakonec umřou.
Ta tvoje ne.
Jak to?
Ta by tu zůstala se mnou.
- S tebou? - Jo.
Nechal bych si ji. Byl bych na ni hodný.
Nic bych nezkoušel.
Teda pokud by ona sama nechtěla.
- Ale neublížil bych jí. - Ublížil.
- Fakt ne. - Ale jo.
Vím, že si to teď nemyslíš,
ale ta ohromná moc, kterou máš,
u tebe není ve správných rukou.
Nejsem zlý.
- Vážně. - Já chápu, že to teď tak cítíš.
Celý dny
jenom tvořím.
Dělám krásný věci. Aspoň si to teda myslím.
Trávím tím všechen svůj čas, a nakonec to ani nemám komu ukázat.
Já ti rozumím, Bobe, ale...
Nemůžu ani odejít.
Všechno by se smazalo, kdybych se o to pokusil.
Teď jsi mi navíc řekla, že jsem mrtvý.
Tohle je to poslední, co mi zbylo. Nic víc nemám.
Budu tu navěky sám.
Bobe, mrzí mě, že jsi osamělý.
A souhlasím, že to vůbec není fér.
- Ale pochop to. - Přestaň.
- Nemůžeš čekat, že tu zůstanu. - Přestaň.
- Zkus prosím... - Mlč!
Omlouvám se. Promiň. Ne!
S Pixie si není radno zahrávat.
Nemůžu ji setřást!
Ty prevíte!
Nejsem zlý.
To se mě opravdu dotklo.
Nechci ti ublížit.
Chtěl jsem, abychom byli přátelé. Abys tu se mnou zůstala.
Nechci ti ublížit.
Vážně. Jen jsem chtěl, abys zůstala.
Jsem hodný člověk, přísahám.
Likvidace zahájena.
Probíhá mazání dat.
Co se to děje?
Srdce se rozpadá.
Jak je to možný?
Ne!
Do háje!
Která to byla?
Zaměřuje rakety!
Jeď, holka! Ty to zvládneš!
Ne! Proč si ty diskety nepopisoval?
- Štíty na 0 %. - Ještě jedna rána, a je po nás.
Sladký sny.
Prosím, ať je to ona.
Bože!
Krám jeden zasraný!
Ne.
To ne!
Pozor, raketa!
Jo!
VAROVÁNÍ
Jo!
Co to je? Co mi to děláš?
Jsme mrtví?
Zním, jako bych byl mrtvý?
Ani ne.
Není to
zas další verze?
Kde jsou hvězdy?
To bude nějaká mlhovina. Kde sakra jsme?
- Nevím. Nemám tu žádný souřadnice. - Buďte zticha. Slyšíte to?
Ježiši.
Co to je?
Kruci.
Uklidněte se, slečno!
To je obryně.
Pojďte mi někdo pomoct!
- Nate, prosím tě, vypni to. - Nejde to!
Můžem s ní mluvit?
Tulasková, zavolej jí.
Jo.
Zavolej jí na mobil!
Už volám.
Haló?
Čau.
- Co se to sakra stalo? - Nate!
Jsi to ty?
- Ahoj. - Čau.
Jste tam všichni?
- Jo. - Ano.
- Jsme všichni. - Neboj.
Panebože!
Dokázali jste to!
Nebudete věřit, kde teď jsem!
Ve špitálu na hajzlíku.
Jo.
Do prdele.
Jak to víš?
Co zas?
Hele, co znamená „závažná chyba obsahu 606“?
606?
To snad ne. Určitě je tam...
Mám to před sebou. Chyba obsahu 606!
Co to znamená?
- Tak mluv sakra! - Do prdele.
To znamená, že hra byla smazaná.
- Z mýho počítače? - Ne.
Ze serveru. Vypadá to na kompletní likvidaci.
Všechno je pryč.
Hra i všechny zálohy.
Infinity už neexistuje.
VŠECHNO JE ZTRACENO!
CELÝ MŮJ VESMÍR JE PRYČ!
Sledujete záběry ze zadržení bývalého majitele Infinity Jamese Waltona poté,
co byl tři měsíce na útěku.
A nyní už Kris El Masry z New York Times.
Vy jste ten případ odhalil. O co tam šlo?
Podle důvěryhodného zdroje
byla proti panu Waltonovi vznesena celá řada obvinění.
Viní ho z podvodu, porušování lidských práv,
zpronevěry, nenahlášení nehody...
a z řady dalších věcí.
Walton pěkně zuří.
Nesahejte mi na hlavu. Zvládnu to sám.
Idioti.
Viděli jste to?
To je vtipný.
Ohromně.
Já si tvůj pád náramně užívám.
Jsem rád, že se bavíš.
Hele, Nanette.
Už jsi zjistila, jak bys nás mohla dostat ze svý hlavy?
Makám na tom.
Fakt? A makáš pilně?
Jo, sepisuju si k tomu nějaký poznámky.
- Hele, už vyšel nový díl. - No konečně.
Nanette, začíná nám seriál.
Chci si poslechnout toho právníka.
Máme dohodu, ne? My nekoukáme, když jdeš čůrat...
- Když se převlíkáš... - Spíš s někým z Tinderu...
A ty nás necháš koukat na seriál.
- Buď tak laskavá. - No tak jo.
V předchozích dílech jste viděli.
Pocházím z Atlanty, ale žiju po celým světě.
Nechci být ušlápnutá. Chci být středem pozornosti.
Která z nich měla ten poměr?
Ta vlevo.
- A s kým? - S tou vpravo.
- S tou hádavou? - Buď už zticha.
- Mlč, Nanette. - Sklapni.
- „Sklapni, kapitáne.“ - Teď jsem kapitán já. Máš smůlu.
No jo.
Jdi se vycpat, kapitáne.
Překlad titulků: Irena Křiváková