- Är sheriffen här? - Han har ett möte. Kan jag hjälpa er?
Jag har information som han behöver höra.
- Kan jag hjälpa er? - Han säger att han inte tänker sluta.
- De där flickorna var bara början. - Vad är det här?
- Han vill att du ska se. Alla ska se. - Vad i helvete gör du?
Nej... Nej! Gör det inte!
Released on www.DanishBits.org
Calvin?
Var har du varit?
Vad har hänt? Är det där blod?
- Calvin? - Var tyst.
- Sluta, snälla. Sluta! - Vad fan är det med dig?
- Inget. Inte så hårdhänt, bara. - Jisses...
Vem är han? Ligger du med nån annan?
Va? Nej. Givetvis inte.
Vi har inte knullat på flera månader. Vad är det?
Du bara... Du skrämde mig.
Ja, du skrämde mig.
Vad är det som har hänt? Vad är det?
Vad har hänt med dig?
Vad i helvete...? Calvin!
Du kan ta över duschen nu.
- Varsågod. - Det är inte riktigt min grej.
Jag började när jag jobbade undercover.
Söta vita tjejer måste alltid gå längre för att visa vad de går för.
Alternativen var att knulla dem eller röka deras skit.
- Ibland var det båda delarna. - Du behöver inte förklara dig.
Jag har tänkt sluta med det.
Men när man tillbringar dagarna med att vada i den här skiten-
- måste jag ibland fly från mitt eget huvud.
- Behöver jag oroa mig för dig? - Nej.
Det kunde vara trevligt om du gjorde det.
Wow. Du har lite problem med närhet.
- Tack för att jag fick slagga här. - Vi kunde ha delat säng.
Vem fan är du?
- Hej. - Kurt...
- Vad är det? - Det är...
- Vill du sätta dig ner? - Nej, jag vill inte sitta.
Helen? Kan du ge Hank lite av godiset du har där uppe?
- Hej, Hank. Följer du med mig? - Tack.
Kom hit.
Vad hände? Gjorde han dig illa?
- Den jäveln! - Jag kan inte vara kvar i det huset.
- Lät han dig gå? - Han vet inget.
Jag tog bara Hank och packade ner lite saker...
- Jag vet inte vart vi ska. - Ni får bo hos mig.
- Det är första stället han letar på. - Inte om jag hittar honom först.
Nej, jag måste tänka på Hank.
Kurt... Jag tror att han dödade min far.
- Är Randall död? - Jag vet inte. De gick samtidigt.
Calvin var alldeles nerblodad...
- Och sen... Det var så skrämmande. - Okej.
Det är bra nu.
- Det där är mammas kofta. - Ja, det är det.
Hon använder den aldrig.
- Den passar på dig. - De flesta plaggen gör det.
- Du får städa innan din mor kommer. - Ja, jag ska ta itu med det.
Vad har du för roll i den här skitföreställningen?
Din mor och din far och jag har känt varandra länge.
Jaså? Vilken far?
Den som gav dig den där uppkäftiga munnen.
- Kallar du henne Carrie eller Ana? - Det var jag som uppfann Carrie.
Jag skulle behöva ett nytt liv. Vill du hjälpa mig? Du står i skuld.
Du är visst en riktigt strulig liten ungdomsbrottsling.
Jag utgår bara från de kassa förutsättningarna jag fick.
Du fick två föräldrar som skulle döda eller dö för din skull.
Det är jävligt mycket mer än de flesta andra får.
Deva? Vad gör du här?
- Jag har saknat dig också, mamma. - Jag är bara överraskad att se dig.
- Har du bytt lås på dörren igen? - Jag borde ha sagt det.
- Vet farmor att du är här? - Jag skrev en lapp.
De lär knappast sakna mig.
Jag går inte tillbaka dit. Det finns ingen wifi och det luktar apa.
- Om rätten får veta... - Jag kan hålla tyst.
Lägg dig inte i det här.
Om det underlättar så har du inget val.
- Kan vi inte bara gripa Calvin? - Hon vågar inte vittna mot honom.
Hon tror att Calvin dödade hennes far.
Känner Calvin till det?
- Känner till vad då? - Ert förhållande.
- Nej. - Är du säker?
Du trodde inte att jag visste, men jag såg det direkt.
Jag är smartare än genomsnittspolisen och han är ett hatiskt kräk...
- De kan bo hemma hos mig. - Menar du det?
Bara tills du vet hur vi ska oskadliggöra din bror.
Hur är det, förresten?
Jag tänkte på brasan i morse. Den måste ha väckt en del minnen.
Det är ingen fara.
Jag kan inte få bort den där lukten ur hjärnan.
Det tar ett tag.
- Kan jag hjälpa er? - Det tvivlar jag på.
- Ni får inte gå in där! - Det vet jag.
- Milda makter. - Du får inte vara här.
Och ändå är jag det. FBI. - Stick härifrån, raring.
Dr David Quick. Jag har letat efter dig.
Läget, doktorn?
- Slå dig ner, vet jag. - Ska vi försöka igen?
Att göra bröstförstoringar utan läkarlegitimation - det är ett brott.
Vi gör inga ingrepp här. Tiffany bad mig att titta på brösten.
- Varför sprang du? - Jag gillar inte snutar.
Du får inte gå in där! Har du fullmakt?
Det behöver jag inte. Jag är inte snut.
Den vägen är snårig och trist och i slutändan förlorar du ändå.
Eller så svarar du på några frågor så glömmer jag att vi har träffats.
- Här borta. - Okej. Vad vill du veta?
- Kroppsmodifieringar. - Vad då?
- Gör du sånt? - Ibland. Det är trendigt.
- Då gör du en del sjuka grejer. - De sjukaste säger jag nej till.
Du anar inte vad en del vill göra.
För Guds skull! Det är dyra prylar.
Jag letar efter en kille med hornimplantat. Har du gjort nåt sånt?
- Ta fram journalerna, doktorn. - Vi för inte journal om såna saker.
- Djävulshorn är väl inte så vanliga? - De är vanligare än du tror.
- Det här är Satans trakter. - Det måste ändå vara ganska unikt.
- Vem var den senaste du opererade? - Människorna som vill ha sånt här...
De är inga mönstermedborgare. Jag tar kontanter och frågar inte om namn.
- Så bekvämt för dig. - Nu ringer jag min advokat.
Då går vi. Han vet inget.
Det här var inget tillfredsställande samtal för mig, dr Quick.
Om jag vore som du skulle jag ha ringt mig.
Tack.
- Jag hann inte börja bearbeta honom. - Lönlöst. Den här kanske hjälper oss.
Den låg på hans skrivbord.
Du är verkligen skicklig.
Vi iakttog dig hela tiden. Hur gjorde du?
När jag trodde att jag hade sett allt.
Otroligt vad dåligt självförtroende kan göra med en sociopat.
- Jag har sökt dig. - Jag har varit upptagen.
- Har vi ett problem, biträde Cruz? - Inte alls.
På tal om problem: Minns ni det där ni bad mig kolla upp?
- Jag kollade upp det. - Hittade du det?
Nej, jag hittade henne.
Bevisföremål nummer fyra överlämnades fem dagar före rättegångens början.
Ni ser att fotografiet föreställer återstoden av en krossad bakdörr.
- Det här fotografiet togs på plats... - Mrs Hopewell.
Jag har sett er i domstolen ganska ofta på sistone.
- Ett nyväckt intresse för juridik? - Det kan man säga.
Jag fick aldrig chansen att framföra mitt deltagande efter er makes död.
- Du hatade Gordon. - Nej. Jag respekterade honom.
Jag tog det aldrig personligt. Jag vill tro att inte han gjorde det.
Det gjorde han.
Hur som helst så var det väldigt sorgligt att höra om det.
Jag beklagar din systerdotters död.
Vi har båda lidit tunga förluster.
Ibland kan en sån förlust fördunkla omdömet.
Det får oss att göra saker impulsivt, saker vi kanske får ångra.
- Förstår du vad jag menar? - Nej, inte direkt.
Inte? Jag skulle ha varit försiktig.
Du har fortfarande så mycket att förlora.
Det har vi nog allihop.
Vi borde nog båda vara mer försiktiga.
- Minns du mig, solstrålen? - Ja, slynan med alla frågorna.
Du mindes! Jag är så smickrad.
Jag är även slynan med brickan. Nämnde jag det häromdagen?
- Jag vill inte ha några problem. - Så ska det låta.
Vi söker en kille med djävulshorn. Har ni såna gäster?
- Ja. Kroppsmodifierare. - Den här killen dödar flickor.
Titta igenom fotografierna och se om du känner igen nån.
De flesta av "satanisterna" som kommer hit är turister.
Skithögar som vill vara farligare än de egentligen är.
- Den här killen är undantaget. - Vem är det?
- Det är Declan Bode, extremritualist. - Kommer han ofta hit?
Han var ofta här förr och kände på folk. Han kanske sökte anhängare.
Ingen gillade honom, för han var lite för hängiven.
Så det här är en kille som är så sjuk att han skrämde andra satanister?
- Var hittar vi honom? - Inte fan vet jag.
Du visste vad han hette.
Var i helvete hittar vi honom?
- Var? - Jag vet inte!
Killen tror att djävulen verkar genom honom.
Dåren kom hit och sa att han pratade med Lucifer. "Skitsnack", sa jag.
Han tog min krumkniv och skalade bort sina naglar medan han log.
Sen beställde han en drink. Vem fan gör så?
- Nån vi borde träffa. - När vi hjälper till blir vi glada.
Jaså? Det var intressant. Okej.
Tack. Jag ringer upp dig.
Vår man Declan Bode lämnar inte många spår.
Ingen känd adress, inga släktingar, men han är tidigare straffad.
Han dömdes för sex med minderårig för 15 år sen. Flickans namn är hemligt.
- Kan vi få reda på det? - Ja, med ett domstolsbeslut.
- Det kan jag inte få förrän imorgon. - Herrejesus...
Har du inga domare du kan väcka?
Du kanske blir förvånad, men jag är inte så populär bland domarna.
- Jaha, vad gör vi nu? - Nu väntar vi.
- Ska vi bara vänta? - Ja.
Du är inte byggd för ledighet, va? Sättet du rör dig på, hur du går...
och hur du slår in väggar utan att leta efter dörren eller nyckeln dit.
Det är inte en laglydig polis temperament.
Om jag pressades skulle jag nog säga att du är mer brottsling än snut.
- Du känner inte mig. - Jag vet att du inte kan sitta still.
Du tvingades göra det under lång tid och det gillade du inte.
Du tittar i hörnen när du går in i ett rum. Det handlar om överlevnad.
Ditt uppförande mot mig är komplicerat.
Du har svårt med ögonkontakt och det handlar inte om osäkerhet.
Du har en hemlighet - eller hemligheter.
Jag kanske bara inte gillar dig.
Men det gör du. Eller hur?
Wow. Tror du att du känner mig?
Jag ska säga dig en sak. Du har inte en jävla aning!
Ja, jag kollar i hörnen, för där väntar alltid nån som hoppar på mig.
Och jag är inte stilla, för om jag är det dör alltid nån i min närhet!
- Jag är ledsen. - Nej, det är du inte.
Nej, det är jag inte.
Det är inget...
Hallå där. Vad är det?
Jag är ledsen.
Jag tar patrulltjänsten.
Jag måste bort från den här djurparken.
Är det nån där?
Fan...
- Här brinner flitens låga, ser jag. - Vi diskuterar inte affärer här.
Vi har inga affärer att diskutera. Brödraskapet jobbar inte för dig.
- Är det på det viset? - Ja, på det viset är det.
- Jaha, det var ju olyckligt. - Inte från mitt perspektiv.
Jag frågar mig vad Watts kan tänkas anse om saken.
Vi kan ju fråga honom.
Vad säger du, Randall? - Katten sprang visst iväg med Watts tunga.
- Det var ett djärvt val. - Jag tänkte att du skulle gilla det.
Så här fungerar det: Allt som är ditt är nu vårt.
Lagerlokaler, leveranser, köpare - jag vill ha hela jävla rubbet.
Du kan gå tyst eller i ett blodbad - hur som helst är du körd.
Du kan behålla huvudet som souvenir.
Hej. Jag såg dig på TV.
Jag bad inte om det här. Han valde ut mig.
Förstår du? Han valde mig.
Ni kan inte stoppa mig.
Jag är sänd för att utfodra odjuret.
Jag har blivit nåt annorlunda, nåt mer.
Och du... Du är ett kryp, en liten värdelös insekt inför hans makt.
Fan ta dig.
Slut ögonen, snut. Slut ögonen.
Omfamna mörkret, för snart får du bevittna hans plan.
Först då ska jag ta ditt eländiga lilla liv.
- Var är de, Kurt? - Lämna min egendom, för helvete.
Var är min fru?!
Hon är i säkerhet. Hon ringer när hon är redo.
Du jävlas med min familj, Kurt.
Min fru, min son.
Förstår du vad jag tänker göra mot dig för det?
Var är Watts?
Watts är död. Var är Maggie?
- Hon vill inte träffa dig. - Fan ta dig! Säg inte så till mig!
Nu går jag in. Om du är kvar om två minuter kommer jag ut igen.
Lita på mig. Du vill inte att jag ska komma ut igen.
Kurt.
Minns du när pappa tog med oss på hundslagsmålen på Vandergrift?
- Ja. - Jag minns att jag frågade honom...
om det hände att det blev oavgjort.
Han skrattade åt mig...
och sa: "Det finns bara ett sätt ett hundslagsmål kan sluta på."
Minns du det?
Ja, jag minns det.
Det finns bara ett sätt, Kurt.
Jag vet.
Deva!
- Är du skadad? - Nej.
Kom igen. Kom igen!
Hoppa ut. Ut på taket. Ut med dig!
Ta den här. Den är osäkrad. Båda händerna. Sikta och tryck av.
Hitta ett gömställe. Håll dig i säkerhet. Stick iväg nu!
Jag är så fruktansvärt trött på att slåss för mitt jävla liv.
Var är Deva?
Är du skadad?
Förlåt. Förlåt...
Förlåt...
Deva. Vänta nu, prata långsammare.
Är du okej? Är du skadad?
- Jag vill bara åka hem. - Jag vet.
Jag vet bara inte var det ligger.
Kom hit.
Underwood, säg att du har nåt.
Domaren har öppnat akten. Offret för övergreppet heter Kim Newton.
- Hon bor kvar i trakten. - Har du en adress?
Du är bäst. Jag är skyldig dig en tjänst.
Vad är det med den här jävla stan? Det är alltid en armé ute efter oss.
Du hanterade det bra.
Det är för att det har blivit en jävla vana.
Tack.
- Det finns en hel värld där ute. - De säger det.
Vad fan har hänt här?
- Proctor. - Varför jävlas du med honom?
Skojar du med mig?
Du får inte dyka upp då och då och ifrågasätta mig.
Deva kunde för fan ha blivit dödad!
- Stick härifrån. - Kom igen, Ana. Lyssna på mig.
Stick! Vem fan tror du att du är?
Tror du inte att jag vet vad som kunde ha hänt?
Så ja, så ja, sluta nu...
Det är bra nu.
Det är bra nu. Det är bra nu.
- Hallå. Kan jag hjälpa dig? - Kim Newton?
Det var mina föräldrar som ringde polisen.
Jag var 15. Declan var 25.
Jag var en tystlåten flicka.
Jag hade inte många vänner i skolan. Jag satt i raden längst bak.
Ingen la märke till mig... men så träffade jag Declan.
Han sa att jag var vacker och det märktes att han menade det.
Jag hade inte ens blivit kysst innan och här kom en stilig äldre kille-
-och blev stormförälskad i mig.
Jag inser ju att jag var ung och lättpåverkad. Han manipulerade mig-
- men, du förstår... Jag tror ändå att han älskade mig.
Jag vet att jag älskade honom.
- Vad hände? - Min pappa fick reda på det.
Han ville ge sig på Declan med ett däckjärn-
- men min mor övertygade honom att ringa polisen istället.
Jag grät i flera dagar.
Och sexet? Var det perverst på nåt sätt?
Det var intensivt, men jag vill inte påstå att det var perverst.
- Är Declan illa ute? - Han är av intresse för utredningen.
- När talade ni sist med honom? - Kvällen han greps.
Efter det såg jag aldrig honom mer.
Det är en fin fastighet ni har.
Tack. Jag fick ärva den efter mina föräldrar.
Om ni kommer på nåt mer får ni gärna ringa.
Tack för att ni tog er tid.
Hej, det är Veronica. Du försvann iväg i morse.
Nåväl, jag spårade upp offret för sexövergreppet.
Hon sa rätt saker, men min skitsnacksdetektor piper.
Jag åker tillbaka till hotellet. Ring mig så berättar jag mer om...
Helvete...
Jag hörde att du letade efter mig.
---===DBRETAiL===---