M-am gândit.
Probabil, e vremea să plec.
Unde te-ai duce?
Ce-ai face?
Cel mai bun lucru pe care-l pot face pentru tine e să plec.
Se întâmplă lucruri rele celor apropiați ție.
Regulile sunt diferite aici.
Nu, sunt aceleași reguli.
Aceleași reguli de când primul om a luat o bâtă
și l-a bătut pe altul cu ea.
Oameni ca tine și ca mine,
n-avem nevoie de zăbrele.
Ne construim propriile celule.
De fiecare dată când cred că mi-am găsit calea,
apare ceva care mă trage din nou înapoi.
Nu știu ce va urma, dar urmează.
BANSHEE sez.2 Ep.6 UNUL CÂT O ARMATĂ
Cine naiba a lăsat-o aici?
Nu-i de pe-aici, asta pot să-ți spun.
Figuristul crede că dacă are o mașină de lux
poate să blocheze pompa.
E ca și cum ar spune lumii că-i mare sculă.
Ăsta chiar că-i motor tare.
- Trebuie să mă piș. - Fă-o repede.
Respectăm un program.
Trebuie să fi costat o avere.
Care-i treaba? N-o să te muște.
Scuzele mele, domnilor.
Voi trage mașina din calea voastră.
Rahat. E 007.
Nu, e Austin Powers.
Ei bine, zero-zero homo, de ce nu-ți iei mașina
să te întorci la tine acasă?
Știi, n-ar trebui să fumezi
într-o stație de benzină.
Siguranța în primul rând, distracția mai târziu.
Cine mă-ta, te crezi?
Să-mi bag...!
Alex Longshadow. Ce te aduce pe-aici?
Tot ce vrei să spui, poți spune în fața ei.
George Hunter vrea să mă scoată de la șefie.
Și?
Și au numărul de voturi să mă detroneze.
Mi se pare că ai o problemă serioasă.
Dacă Hunter devine șef, poți să-ți iei adio de la cazinou.
Hunter nu te va lăsa să te-apropii de el.
Păi, și tu ai spus mereu asta.
Sunt tânăr, cum ți-a plăcut să subliniezi.
Îmi pot schimba părerea.
- Dă-mi lista. - Lista? Ce listă?
A membrilor Consiliului, care vor vota împotriva ta.
- Se întrunesc săptămâna viitoare. - E timp destul.
- Bine. Mulțumesc. - Nu trebuie să-mi mulțumești.
În definitiv, suntem parteneri.
- Parteneri. - Da.
Măi.
Noua ta imagine.
Pașaport, cărți de credit, buletin, de toate.
- Amice, amice! - Bine, bine.
Frate.
Ține-le în siguranță, de?
E super.
- Nu te prosti. - Mulțumesc, omule.
Nu-mi mulțumi mie. Mulțumește-i lui Job.
Scuze, prietene. Nu deschidem decât la prânz.
Domnilor, voi lua ceva ce posedă tânărul meu prieten Jason.
Salutare, Jason.
Am spus că nu-i deschis.
Unde-s banii, Jason?
Nu știu despre ce vorbești.
- Știi cine sunt, așa-i? - Da.
Atunci știi că-ți spun serios,
asta-i ultima dată când te întreb.
Unde mă-ta sunt banii?
Hei, Sugar.
N-ai vreo regulă a casei în privința armelor?
- Da, fără arme. - Corect.
Ai auzit, Clover? Nu-s permise armele.
Păi, atunci...
cred că avem o problemă.
Hei, Hood!
- Ești bine? - Da.
Ce bani?
De ce-i atât de important cazinoul pentru tine?
Adică, ai toate celelalte afaceri.
Mi se pare prea mult bucluc.
Nu-mi fac alte iluzii despre cine sunt.
Toate celelalte afaceri,
ori mă omoară, ori mor odată cu ele.
Oricum, nu las nimic în urmă.
Și de vreme ce nu am copii...
Deci cazinoul, fiind protejat de legile locale,
îmi oferă adăpostul necesar să face ceva legal.
Ceva care va dura, când voi dispărea.
Acum ai înțeles?
Da.
Continuă.
Șeriful Hood și eu ne beam cafeaua
când un tip a intrat pe ușă, urmărit de alt tip.
I-ai mai văzut vreodată pe vreunul din ei?
Niciodată. Se certau între ei.
Adjunct.
- Ești bine? - Da.
Unul dintre tipi avea un puternic accent britanic.
Cine a tras primul?
Trebuie să începi a-ți purta mai mult de grijă.
Sunt încă întreg.
Dar ziua abia a început și ucigașul e acolo undeva.
Hei, sunt bine.
Da?
Avem o alertă cu mașina lui. Un Jaguar roșu, da?
Da. Da, ar trebui să fie ușor de depistat.
Drăcie.
Mi se pare doar mie, sau toți babuinii
cu arme automate vin în Banshee să te împuște?
Nu, doar ție.
Ești bine?
Da, mulțumesc de întrebare.
- Te-ai uitat bine la el, șerifule? - Destul de bine.
Pentru că s-a întâmplat să fii aici când au început împușcăturile, nu?
- Da, locuiesc aici. - Da, cred că măcar asta-i adevărat.
Ce?
Poate că nu-i momentul potrivit să-l stresezi pe șerif.
- Tocmai s-a tras asupra lui. - Hai, Emmett.
Nu te întrebi de ce pățește mereu rahaturile astea?
Ba da. Dar știi că-i șef în continuare.
Deci, nu pui la îndoială nimic din ceea ce face?
Poate că asta-i diferența dintre noi.
Nu, diferența dintre noi e că nu te-ai obișnuit
cu ideea că el e la conducere.
Aș vrea să știu cine va plăti pentru pagubale astea?
- Cine-i englezul? - Numele lui e Quentin.
Quentin, e un colector de-a lui Brantley.
Brantley? Ăsta-i tipul de la care ai furat banii, așa-i?
Da, da.
Amice, l-am mai văzut pe Quentin doar o dată.
Dar tipul e o adevărată legendă.
Odată, au trimis patru tipi după el...
Ce mai poveste. Ce-ai luat?
Cred că a fost o plată pentru droguri. Nu mai știu.
Brantley e implicat în multe rahaturi, omule.
Uite, trebuia doar să ridic banii
de la un tip, în Eugene, și să-i duc înapoi.
- Dar în schimb, ai fugit cu ei. - Da, pentru că am fost nevoit.
Uite, am văzut chestii pe care nu trebuia să le văd.
Brantley... Brantley e un paranoic.
Știam că am fost trimis să fac un anume comision,
- din care n-ar fi trebuit să mai scap. - Taci. Taci.
Despre ce sumă vorbim?
62.000.
- Doamne. - Da, știu.
- M-am panicat, omule. - Taci din gură.
Unde-s banii, acum?
M-am gândit că dacă ajung destul de departe,
vor trebui să uite de ei.
Să uite?
Ei niciodată nu uită.
Tipii ăștia au reguli.
Sunt doar 49 de mii. Lipsesc 13 mii.
- Unde sunt? - Am cheltuit o parte.
I-am folosit să pot trăi, de când am plecat din Oregon.
Trebuie c-ai trăit al dracului de bine.
La naiba.
- Trebuie să dispar de-aici, omule. - Și să mergi unde?
- Tipul e încă acolo. - Unde să mergi?
Unde vei merge?
Te-a urmărit în toată țara.
Te va găsi. Ce-o să faci?
Sunt praf.
Nu e nici o cale de ieșire.
Bine, hei, hei.
Ascultă-mă. Băi.
Jason, ascultă-mă.
Voi găsi o soluție, bine?
Calmează-te.
Între timp, nu părăsești camera asta.
- Spune-o. - Stau în cameră.
Bine.
- Poate faci și curățenie. - Da.
Ochii înainte.
Grijă la poziție.
E așa o ciudată.
Și mama ei e total dusă.
Bună, iubito.
Nu poți să vii aici. Știi asta.
Nu m-am putut abține. Voiam să te văd.
Mamă, nu.
Deva, vezi de viteză.
Nu mai poți continua să faci asta.
Te strecori în casă și îmi lași jucărioare.
E sinistru.
Deva, încetinește acum.
Îmi pare rău că te-am mințit.
Doar încercam să-ți ofer siguranță.
Deva, frânează!
N-am avut o mamă să-mi ofere siguranță.
Te rog, încetinește. Încetinește!
Frânează!
Trage pe dreapta, imediat!
Dragă, sunt eu.
Deva, te rog, încetinește! Te rog!
Nu știu cine ești.
Bună, Sugar.
Ce mai faci, Brock?
Destul de bine.
Încercam să-l găsesc pe Hood.
Credeam că aveți stații pentru asta.
Da, îl știi pe Hood. Nu și-o ține deschisă.
Și tocmai treceam pe-aici, așa că...
Omule, a fost serios ieri. Cum merge?
N-am luat gloanțe în burtă.
Ei bine, trebuie să mă întorc.
Mă bucur că te-am văzut.
Da, îi spun lui Hood că l-ai căutat.
Bine, mersi.
- Ești bine? - Sunt bine. Am țipat la ea...
- Ce naiba s-a întâmplat, Deva? - Nimic. A fost un accident.
Aiurea. Puteai răni pe cineva.
Puteai să omori pe cineva. La ce te gândeai?
Vorbeau tâmpenii despre mama.
A luat-o razna. A început să meargă cu viteză.
- Aproape ne-a omorât. - Îmi pare rău.
- Îți pare rău? Puteai să omori fetele. - Hei, vorbește cu mine.
Ciudata de fiică-ta mi-a pus fata în pericol.
Dacă mai spui un cuvânt despre fiica mea
te pun să-ți mănânci plămânii.
Pricepi, rahatule?
- Mamă. - Max.
Vino aici.
Nu știam că vei veni.
Nu știai? Nu ți-a spus tati?
Adică, a spus că vei veni, dar n-a spus când.
Acum sunt aici.
Vino aici.
- Cum ești? - Mă bucur să te văd.
- Deva nu-i acasă. - Știi ce, amice?
De data asta am venit să te văd doar pe tine.
Arată-mi mișcarea aia din nou.
- Hai să văd. - Bine.
- Ai găsit-o în apartamentul lui? - Da.
De ce ar avea șeriful o poză cu familia ta?
Habar n-am.
Și ce-i cu tipii ăia care au tras ieri în el?
Încă n-am identificat cadavrul
și unul dintre ei a scăpat, așa că nu prea avem de unde începe.
Gordon, ești bine?
Da, sigur, Brock. Grozav.
În culmea fericirii.
Hei.
Tu mi-ai cerut, mai știi?
Uite, îmi cer scuze. Dar sunt...
E o perioadă proastă pentru mine.
Ascultă,
lasă-l pe Hood în grija mea, bine?
Simt că situația ar putea începe să se clarifice puțin.
Trebuie doar să avem răbdare, să se clarifice mai mult.
- Bine? - Da, bine, mulțumesc.
Bună poziție.
Șerif Hood.
Am încetat să beau în urmă cu câțiva ani.
Nu făceam treabă prea bună fiind beat.
Unii spun că am făcut una excelentă.
Oricum,
acum dau la păsări băutură.
Din anumite motive, mă calmează.
Nu prea încerci să stai ascuns.
Și tu nu te bați ca un șerif dintr-un orășel.
Tu, prietene, ai aptitudini
care nu pot fi predate, doar dobândite.
Amândoi am fost altceva pe vremuri.
Așa de pare.
Oameni ca noi,
avem toate motivele să apreciem o zi ca asta.
Oameni ca noi?
Luptători.
Ucigași.
Unul singur cât o armată.
Nu știu nimic despre tine,
dar știu tot ce trebuie să știu.
Din felul în care ne trăim viața,
știm că fiecare zi ar putea să ne fie ultima.
Mai devreme sau mai târziu, așa va fi.
Cel mai probabil, mai devreme.
Poate, dar acum hai să discutăm despre bani.
Când văd că trebuie să rămân pe loc o vreme,
îmi place să verific forțele locale de ordine.
Este o practică ce o folosesc de câțiva ani.
Un pic de osteneală.
Și când am descoperit că numele șerifului e Hood...
asta a complicat lucrurile.
Cum așa?
În alte situații noi doi am fi putut
să manifestăm vreun fel de politețe profesională.
Dar un tată nu va renunța la fiul lui.
Nu pleci din oraș fără el.
Nu.
Am ordin strict să duc băiatul
și banii înapoi la Brantley.
Îi place să se ocupe îndeaproape și personal de lucrurile astea.
Deci...
Deci, unul din noi
va trebui să-l ucidă pe celălalt.
Asta-i de toată ocara,
de vreme ce nici unul din noi n-a făcut mizeria asta.
Știi, din experiența mea...
de obicei se face o înțelegere.
Am o experiență similară,
dar în cazul ăsta nu prea văd cum...
50 pe lângă cele 62, pe care le datorează băiatul.
Deci îmi oferi mită?
Nu e mită, e cadou.
Ți-aș da mai mulți dacă aș avea.
50.000, te întorci, și le spui că-i mort.
Tu și eu...
amândoi mai trăim încă o zi sub soare.
- Ce-s ăia? - Sunt cei 13
care împreună cu 49 fac 62, pe care îi datorezi.
Stai așa, îmi dai banii tăi?
Nu, îi dau lui Quentin, și cu ăștia.
- Ce faci? - Avem o învoială.
Păi, nu te pot lăsa să faci asta.
Chiar? Hai, termină cu prostiile.
Când îi ducem banii?
Nu-i ducem. Doar eu.
- Eu ce să fac? - Urcă în tren, du-te în Canada.
Trăiește-ți viața.
112.000, toți sunt acolo.
- Nu vrei să-i numeri? - Doar asigură-te că te ții de învoială.
O voi face.
Condoleanțele mele, atunci.
Pentru ce?
Tocmai ți-ai pierdut fiul.
- Da, așa este. - Să sperăm că da.
Pentru binele nostru.
De ce mă ajuți?
Nu ești primul care face o greșeală.
Astea se întâmplă.
D-le Procter.
Julieta,
Ți-am mai spus de atâtea ori, spune-mi Kai.
Ai venit pentru banii tăi?
- Dacă ești de acord. - Desigur.
- Îmi pare rău. - Nu, nu, nu.
Nu-ți cere scuze niciodată pentru ceea ce e al tău.
Treaba e că mai rămân în urmă cu chiria, așa că...
E bine. Totul e în regulă.
Plata se face alături. De ce nu vii cu mine?
De fapt,
trebuie să-mi iau în curând fiul lăsat cu bona.
Așa că ar trebui să plec de-aici.
Mai stai puțin.
La naiba!
Salutare, Jason.
Ia-ți chiloții pe tine.
A mers ușor?
Așa cred.
- Și acum ești falit. - Pe moment.
Sunt destul de mulți bani, să-i dai unui străin.
De ce băiatului? Nu-i datorezi nimic.
Nu.
Dar poate că-i datorez tatălui lui.
Am șobolanii la subsol.
Am afumat acum câteva săptămâni. Am crezut c-au plecat.
Se pare că doar voiau să cred că au plecat.
Deci, acum voi aduce armamentul greu.
Meciul cu grămada mea de rozătoare.
Hei! Alo!
Am crezut că aveam o înțelegere.
Dacă ai fi crezut așa, nu m-ai fi urmărit.
Adevărat. Cred că amândoi suntem plini de șmecherii, nu?
Așa cred.
Băiatul e în portbagaj?
Da.
- Alo? - Ești bine, copile?
Știi ceva,
puteai fi departe acum.
Nu m-am răbdat.
Mândria profesională, bat-o vina.
Mi se pare corect.
Și acum?
Nu ești un șerif de orășel.
Nu.
- Alo! - Hei.
Să mergem.
Tată.
Tată, ești beat.
Nu, doar am băut ceva.
Haide.
Aproape am ajuns. Încă două trepte.
Mă descurc.
Încă două trepte.
Treci în pat, Max. Acum.
Ești bine, tată?
Sunt bine, Max. Du-te în pat, da?
- E bine. - Tata e bine.
E bine.
Tată.
Îmi pare rău.
Am luat ăsta de la tatăl tău înainte de-al îngropa.
Nu știu de ce l-am păstrat.
Mi s-a părut greșit să-l arunc.
M-am gândit c-ar trebui să-l ți-l dau.
Da.
E un tren ce pleacă mâine, la ora zece.
Vin la ora 9:30 să te iau.
Te urci în tren și mergi spre nord.
Te tot duci, până în Canada.
Nici măcar tu nu poți să dai greș cu asta.
Bine, am priceput.
Dar tu?
Cine știe? Poate că într-una din zilele astea
mă urc și eu într-un tren.
Încă nu?
- Încă nu. - Hei...
Mulțumesc.
Ține minte,
doar odată primești a doua șansă.
Știu.
Aici ai pâinea prăjită.
Sigur nu mai vrei nimic?
Nu, mulțumesc.
Nu te-am mai văzut. Ești nouă?
Tocmai m-am mutat din New York.
Majoritatea merg în direcție opusă.
Ai familie în Michigan?
Aveam nevoie de o schimbare.
Cu ce te servesc, d-le Marine?
Numele meu e Gordon Hopewell.
Carrie.
Știu.
Nu spune nimic.
Cu ce te servesc?
Voi lua clătite cu afine și sirop.
Imediat, dulceață.
Când ți-ai dat seama că tatăl tău e un criminal?
Am auzit că urmează să pleci.
Nu fără să-mi iau la revedere.
Deci, ai pus refăcut totul?
Da, aproape.
Ar fi frumos să rămână așa.
Am venit să-ți mulțumesc.
Atunci, una mică pentru drum.
Băi.
Nimeni nu trebuie să știe care ți-s planurile.
E ultima mea noapte în oraș.
Încerc s-o fac memorabilă.
Nu vrei să ajungi acolo.
Vezi tu, aia aduce mai multe necazuri decâte știi.
E un necaz de genul bun, da?
Ce?
Nimic.
E frumos.
Da.
La ce te gândești?
Nu știu.
Mă gândeam la ceva,
ce mi-a spus ieri cineva.
Te obișnuiești cu un anumit mod de-a fi,
și...
Crezi că suntem cine suntem?
Sau crezi că ne putem schimba?
Adică, te referi la oameni ca tine?
Păi, eu, tu,
oameni în general.
Nu știu dacă cineva se schimbă vreodată, cu adevărat.
Dar putem evolua, nu?
Asta încercăm să facem, nu-i așa?
Să devenim o versiune a noastră mai bună.
Deci crezi că evoluăm?
Mă bazez pe asta.
Sau ești cu mine
sau nu ești.
Ai înțeles?
Ești bine?
Sunt bine.
O zi lungă?
Nici n-ai idee.
Știi, mama obișnuia să spună,
chiar și un tren trebuie să facă haltă cândva.
Îți voi face un cocktail ca o ultimă comandă.
De ce nu faci unul dublu?
Îl voi face cum vreau eu.
Ține.
- Frumos. - Unde-i al meu?
Salutare, Job.
Cum a fost în New York?
Văd că iar te-ai spart, cât am fost plecat.
Începe să fie o obișnuință.
Fiecare om are nevoie de-un hobby.
Vrei să știi cum a mers?
Probabil că nu. Cum a mers?
N-ai putut scăpa de ele?
A fost o problemă.
Trebuia să aflu tot ce era de știut
despre diamantele astea, înainte să mi le dai.
De unde au venit.
Rabbit te-a tras în piept.
Da' rău de tot.
Ai stat închis 15 ani
pentru că ai furat un pumn de sticle.
Traducerea: amper