Bună!
Cum voiai să ajungi acasă dacă nu veneam?
Cum ajungi de aici în altă parte?
- E la dracu-n praznic. - Da, aici le construiesc.
Îți dau orarul autobuzelor.
Mersi c-ai venit.
Nicio problemă.
BANSHEE sezonul 2, episodul 5
Ești bine?
Nu e așa cum crezi c-o să fie.
Eliberarea?
Da.
Dar tu știi asta.
Da, reîntoarcerea e dificilă,
în orice circumstanțe.
Probabil ți-e dor de copiii tăi.
Uneori, în pat, pretindeam că vin în brațele mele,
cum făceau când erau mici și nu puteau să adoarmă.
Deva trece printr-o fază.
Are nevoie de maică-sa.
Și Max?
Din ce-am văzut, îl interesează doar skateboardul.
Curând o să vezi singură.
Putem opri undeva, să mâncăm?
Sunt lihnită.
E bună?
Ce-ți mai amintești despre mâncarea din închisoare?
Odată, era ziua de naștere a directorului,
aniversare, ceva, nu știu.
A decis să primim o masă specială.
Așa că a pus bucătarii să ne facă fripturi.
Foarte bune.
Cu cartofi și plăcintă la desert.
Unii au devorat-o.
Trecuse ceva vreme de când...
Alții, au mers la masă, au luat loc,
au privit-o și au început să plângă.
Înțeleg.
Apoi, au mai fost unii
care au dat cu fripturile de pereți.
Ca și cum le-ar fi spus să se ducă dracului, știi?
Sean, treci înapoi!
- E a mea! - Dă-mi-o înapoi!
- Nu e corect. - Ar trebui să dai un exemplu.
Ți-am zis eu că e o idee proastă.
Sunt de acord cu Sean la faza asta.
- Era egoist. - Sigur, ține partea fetei.
Da, exact asta fac.
Ar putea fi Banshee.
Nu se simte la fel.
Doamne, nu-mi vine să cred!
Deva a avut unul asemănător. Îl iubea la nebunie.
Dormea cu el, îl lua la școală cu ea.
Citeam împreună "Ultimul inorog", când era mică.
Era cartea ei preferată.
"Aș intra în visul tău, dacă aș putea,
"să te păzesc acolo...
și nu mai știu.
"Dar nu pot intra dacă nu visezi cu mine."
Așa.
- Ai citit "Ultimul inorog"? - În închisoare.
Biblioteca închisorii era mică.
Ce e?
- Nimic. - Spune-mi.
Doar...
Cât timp am fost închis, am crezut că știu ce pierd.
Se pare că n-am știut decât pe jumătate.
Ar trebui să i-l cumperi.
- E un Revell? - Ai ochi bun. Construiești modele?
Pe vremuri.
- Cât costă? - 10$.
Mulțumesc.
Nu mi te-aș fi imaginat genul care construiește modele.
Când eram copil, erau singurele momente petrecute cu tata...
construind modele de avioane.
De când te cunosc, n-ai spus niciodată nimic de tatăl tău.
Serios?
N-am niciun motiv să încep acum.
Ce e?
Nu e nimic.
Nimic.
Cameră de securitate, în dreapta sus.
N-ajută la nimic dacă dai spargerea noaptea.
Ai lipsit prea mult. Vezi inelul din jurul obiectivului?
Lampă cu leduri. Te vede pe întuneric.
Însă Vicon-ul din vitrină...
- E o cameră? - Da, fără fir.
Poți bruia semnalul cu ușurință. O ia razna.
Ascultă-te!
Chiar așa e.
Dacă seiful e aceeași marcă, locul ăsta e joacă de copii.
Dar dacă ai probleme în față...
E o alee de-a lungul clădirii.
Sigur au o ușă către ea.
Uită-te la tine!
Ce?
Mașina aia.
- Suntem urmăriți? - Nu știu.
- Ai mai văzut-o? - De două ori.
- Unde? - Următoarea stradă, pe dreapta.
- Șoferul? - N-am văzut. Geamuri fumurii.
- Aduc camioneta în față. - Bine.
- În spate. - Știu.
Așteaptă aici.
Scuze, e vreo problemă?
Îmi cer scuze. Am crezut că e mașina unui prieten.
Mă poți ajuta?
- Da. - Mersi.
Am luat prea multe.
Mersi.
ATENȚIE! INTERSECȚIE
CĂTRE TURNPIKE
Unde mergem?
Turnpike e în direcția aia.
M-am gândit să facem un mic ocol.
Vreau să-ți arăt ceva.
- Ce anume? - Nu durează mai mult de două ore.
Dacă nu cumva te grăbești să ajungi acasă.
Acasă...
Așteaptă.
Ți-am luat ceva.
Acolo mergem.
E casa noastră.
E casa din medalion.
M-am gândit că am putea
să dispărem aici.
Doamne! E a ta?
Am plătit numerar.
Am aranjat un depozit pentru taxe.
Am vrut să ți-o arăt.
Era un plan bun.
Știi, m-am gândit.
Probabil e timpul să merg mai departe.
De când am ajuns în Banshee,
lucrurile au...
Am înrăutățit lucrurile pentru tine,
pentru familia ta.
Nu ăsta a fost planul, dar așa s-a întâmplat.
Ai încercat să-mi spui.
Oricum, nu pot să fac pe polițistul veșnic,
nu-i așa?
Da, dar unde te duci?
Ce faci?
Plec, pur și simplu.
Poate mă întorc aici.
Nu știu.
Nu pot continua să fac aceste lucruri oamenilor.
Gata.
Când am ieșit și te-am găsit,
aveai o casă, o familie,
toate lucrurile pe care trebuia să le ai cu mine.
Iar asta m-a ucis.
Apoi am văzut-o pe Deva.
Și adevărul e că n-am vrut să plec.
Așa că mi-am spus că rămânând, te protejez pe tine.
- De Rabbit. - Da.
Chiar am crezut asta.
Am crezut-o cu adevărat.
Însă de fapt, el mă voia pe mine.
Nu pe tine.
Deci,
cel mai bun lucru pe care-l pot face e să plec.
Ce e?
Poate nimic. Rămâi aici.
- Șerif Hood. - Agent Racine.
Să mergem.
FBI ne face o vizită.
- Văd. - Dnă Hopewell.
Felicitări pentru eliberarea din închisoare.
Așează-te unde vrei.
N-o să ai nevoie de armă.
Poate. Ne spui ce cauți aici?
Am auzit că ai avut un vizitator la închisoare.
- Ai știut? - După ce s-a întâmplat.
Nu mă cunoașteți prea bine.
Altfel ați fi știut că eliminarea lui Rabbit e totul pentru mine.
De ce? Ce e între tine și Rabbit?
Când eram un tânăr agent,
am tras niște sfori.
Am primit cazul lui Rabbit.
M-am gândit că dacă ajung pe primele pagini, avansez în carieră.
Dar l-am arestat prea repede.
Avocații lui m-au făcut praf. Mi-au respins înregistrările.
O săptămână mai târziu, informatorul meu
a fost ucis în Astoria,
împreună cu soția
și cele două fiice.
După părerea mea,
acele fetițe și toți cei uciși ulterior,
sunt din vina mea.
Aveți o scrumieră?
Nici n-am încercat să renunț. Mi-a plăcut prea mult.
Iar acum mi-au spus că nu mai am mult timp.
Șase luni, poate un an.
Nu știu ce se întâmplă cu noi când murim,
dar nu vreau să mor cu toți oamenii ăia pe conștiință.
Emoționant, dar tot nu explică de ce ne urmărești.
Am așteptat să fie eliberată.
M-am gândit că și Rabbit așteaptă.
- Încă mai cred asta. - Ne folosești ca momeală?
- Exact. - Te înșeli.
Nu vine. E obosit, epuizat.
- A renunțat. - Dar tu, șerifule?
Și tu crezi că Rabbit a decis să ierte și să uite?
- Nu. - Crezi că-l știe pe tata mai bine?
Nu e vorba de ce știe el, ci de ce știu eu.
Deci, când apare Rabbit, plănuiești să fii aici.
Corect. Apoi să fac dreptate.
Iar prin asta înțeleg să-l împușc până moare.
Iar dacă suntem și noi împușcați, asta e?
Doar tu ești de vină.
L-ai avut în cătarea armei.
Ar trebui să-mi mulțumiți că vă sprijin.
Ai auzit? Ar trebui să-i mulțumim.
- Ce zici de asta? - Să colaborăm.
- Nu putem. - De ce nu?
- N-avem încredere în tine. - Ar trebui. Mai ales tu.
De ce?
Pentru început, nu ești Lucas Hood.
Arma mea e în compartimentul mare.
Încă aștept să aud ce ai de spus.
Acum 15 ani, compania Capital Diamond.
Poftim?
Doi hoți au jefuit locul, iar unul a scăpat.
El sau ea n-a fost prins niciodată.
Dar tu n-ai fost la fel de norocos, nu?
Am fost acolo, urmărindu-l pe Bonner cum te interoghează.
Dar nu i-ai spus nimic.
Tot nu îți știm numele adevărat.
Apoi ajung în Banshee și iată-te!
Lucas Hood.
Șerif, nu altceva.
Probabil mă confuzi...
N-o face.
Nu-mi irosi timpul.
Unul dintre cadavrele dezgropate de oamenii tăi în păduri a fost furat.
Cineva a vrut corpul înainte să fie prelevate mostre ADN.
Însă a fost destul ADN pe hainele
în care a murit fraierul ăla.
Iar ADN-ul aparținea unui anume Lucas Hood.
Aveam profilul lui medical, ca al tuturor din forțele de ordine.
Asta te face o persoană misterioasă, nu?
Vrei să pui puțină apă în asta?
Știe cine ești. Nu-l putem lăsa să plece.
Au murit destui din acest motiv.
Deci...
Pot conta pe cooperarea voastră?
Destul.
Deci, te ajutăm să-l găsești pe Rabbit.
Ce se întâmplă după?
Faceți asta și din partea mea,
n-o să mai fie nevoie să pun următoarea întrebare.
Ce întrebare?
"Ce întrebare?"
Cine dracu ești.
- Ești teafără? - Da.
Stai aici.
La trei. Bine?
Rahat!
Rabbit.
BUN VENIT ÎN BANSHEE
Va continua să vină după noi,
până suntem amândoi morți.
Da.
Sunt aici.
- Te-ai întors de la închisoare. - Da.
Cu o zi întârziere, nu?
Da, am făcut un ocol.
Cum a mers?
Cineva a încercat să ne ucidă.
Unul dintre oamenii lui Rabbit?
E încă în viață? Ce s-a întâmplat?
Bine.
Bănuiesc că acum n-o să pleci.
Nu pot.
Nu pot să spun că regret c-o să rămâi în preajmă.
Ce pot să spun? Mă ții tânăr.
Și ești foarte generos cu whisky-ul meu,
în special cu cel bun.
Știi,
de câte ori cred că știu drumul,
ceva mă doboară iar la pământ.
E ca și cum...
La dracu! Nu știu.
Ca și cum ești încă închis.
Oamenii ca noi doi
n-au nevoie de gratii.
Ne construim singuri celulele.
Când trăiești ca noi, se înțelege de la sine.
Ne vom găsi în locuri în care nu ne-am imaginat că vom fi,
privind în urmă și întrebându-ne cum dracu am ajuns acolo
și de ce dracu se pare că nu putem pleca.
E ceva stricat în noi.
Ceva ce noi nu avem iar restul au,
care le permite să se așeze undeva și să găsească pace
și să viseze la o viață mai bună.
Oamenii ca noi doi nu-și permit asemenea vise.
De ce nu?
Din cauza a ce am făcut.
Stafiile trecutului nu ne dau pace.
La dracu cu asta!
Traducerea și adaptarea Mr H.