Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
BALLADEN OM MARIE KRØYER
I 1900-talets början lockades en koloni målare till Skagen och Ijuset där.
Søren och Marie Krøyer utmärkte sig tack vare Sørens berömmelse.
En fri tolkning byggd på Anastassia Arnolds biografi "Balladen om Marie".
Søren?
Søren.
Vill du titta på det här?
Det är fint.
Det är riktigt fint. Men ser du att det är Ijust...
...men det lyser inte.
Titta på min hand. Ser du hur Ijuset får den att stråla av liv?
Du måste se livet i färgerna.
Tack.
Vibs...
Säg till mor att Tannhäuser kallar.
- Tann... - ...häuser.
Far säger att Tann...häuser kallar.
Jag hörde din fräcke far.
Vill du pröva mors penslar?
Tannhäuser bestiger venusberget.
Nej...
Jag är inte värdig att besudla skönheten.
Magen knorrar.
Kan du se till att vi får lunch?
Är du inte glad, Vibs?
Köpenhamns finaste människor ska titta på pappas tavlor.
- Droskan väntar, fru Krøyer. - Tack, min man är på väg.
Damerna har tagit på sig sina vackraste klänningar.
Vad är det, Vibs?
Berätta för mor vad det är.
Jag är rädd för att pappa ska bli konstig.
Lilla älskling...inget kommer att hända.
Pappa har mått bra länge nu.
Du behöver inte oroa dig för det.
Jag förstår att du blir rädd ibland.
Det beror ju på sjukdomen, han kan inte hjälpa det.
Den mesta tiden är han snäll och god och världens raraste pappa.
Och jag tar ju hand om dig.
Vi två håller ihop, inte sant, Vibs?
Marie!
- Du är Europas vackraste kvinna, sa nån. - Trams!
- Är det jag eller hon på tavlorna? - Stackars Marie...!
- Vem är det? - Advokat Lachmann.
Ärade herrskap, mina damer och herrar...
Som ledamot i Glyptotekets styrelse är det en stor ära och glädje-
- att hälsa er alla hjärtligt välkomna till årets stora begivenhet.
Hade det inte varit för min vänskap med vår käre mästare Krøyer-
- och hans bedårande hustru Marie-
- hade vi nog inte fått ner dem till huvudstaden från vindarnas Skagen.
Jag förklarar härmed utställningen öppnad.
Ursäkta mig, känner ni till tavlan?
Jag har läst om utställningen och Krøyers tavlor.
De ska vara essensen av sinnlighet och skönhet. Jag måste säga att han lyckats.
Sinnligheten kommer fram på det mest sublima sätt.
Det är mycket enklare att måla en direktör än en fiskare.
Varför? Fiskaren är en oerhört komplicerad människa.
En direktör kämpar med aktier och obligationer.
Fiskaren kämpar på liv och död.
Jag kan måla en direktör på en cigarrs tid.
Fiskaren... Fiskaren tar en hel dag. Ursäkta mig.
Får jag bjuda på en kaffe?
Ja.
- Känner ni till kvinnan? - Vi är goda väninnor.
Bra.
Och Vibs, du ska hålla i svansen.
Det klarar du väl?
Sen springer vi och så släpper ni när jag säger till.
Spring!
Vill du pröva, Vibs? Håll med bägge händer.
Kära vänner! Tack för att ni är här och firar min älskade Sørens födelsedag.
Skål och har den äran, Søren. Nu hurrar vi.
- Hip, hip! - Hurra, hurra!
- Hip, hip, hip! - Hurra, hurra, hurra!
Har den äran, pappa.
Mina kära vänner... Jag är världens lyckligaste människa.
Se på mig. Jag är en prins och det regnar apelsiner.
De väller ner över mig som olyckor över andra. Jag är så lycklig.
Jag kan inte beskriva hur lycklig jag är. Skål, allihop!
Utställningen var en stor succé.
Krøyer är populärare än någonsin. Ni måste vara en mycket nöjd människa.
Så, allihop. Nu reser ni er och följer med mig. Följ efter mig.
Kom nu!
Vi tar och dukar ut.
Varför står du där ute, Marie? Kom nu, min kära lilla älskade.
Det var synd.
- Det var synd, lilla Vibs. - Sätt dig här.
Du får inte fuska, Henny.
Det var synd, Marie. Då tar vi bort en stol till.
Jag är orolig för honom. Det är alltid så här innan det slår slint.
Ni kanske ska ringa till dr Lange.
Annars kan ni alltid komma till mig.
Tack, käre Lachmann.
Marie!
Du måste vakna. Kom!
Du får inte säga det till nån.
Lovar du det, min älskade?
De har satt ett pris på mitt huvud.
- Ingen är ute efter dig. - Jo.
De säger att allt är mitt fel och har utfäst en belöning. Vart ska vi fly?
Jag är inte tokig, Marie.
- Det är det där som rör sig inuti mig. - Det vet jag, Søren.
- Vart tog din prins vägen? - Han är precis här.
- Är han det? Ser du honom ännu? - Ja, jag ser honom.
Han är helt vitklädd.
Hans ögon glittrar som den klaraste kristall.
Ser du hans mun?
Så vacker den är...alldeles mjuk.
Men det finns en orm i paradiset.
Håll om ormen, min lilla drottning. Håll om Tannhäuser.
Bit i äpplet.
- Jag är inte en man längre. - Det är sjukdomen, Søren.
Du tror att du vet allt.
Men du vet ingenting.
Du är bara en talanglös liten stackare.
Men de har satt ett pris på den stora horan.
De fångar henne och sprättar upp henne som en gris.
Søren!
Jag dödar dig, Marie. Då försvinner sjukdomen.
Allt det här är något du inbillar dig.
Dr Lange skrev att du behöver vila nerverna.
Det är bäst för oss alla. För mig och Vibeke, och för dig.
Kan du förlåta mig?
God dag, herr Krøyer. Välkommen tillbaka!
- Du får inte lämna mig. - Du måste vara tapper.
Jag älskar dig, Marie.
Herr Krøyer bör inte få besök förrän vi sett resultat.
Jag skriver och håller er underrättad.
Vi är glada över er insats den sista tiden. Här är en extra slant.
Herr Krøyers lilla krämpa stannar i det här huset. Förstått?
Vad ska vi två göra, lilla Vibs?
- Dockans arm har gått av. - Ska vi sätta på den igen?
"Då hördes, helt nära fönstret, den vackraste sång."
"Det var näktergalen som satt på grenen utanför."
"Den hade hört om kejsarens nöd och kom för att ge honom tröst och hopp."
Vill du sova inne hos mor i natt?
Jag vill hem. Jag vill hem.
De dödar min hustru. Jag vill hem.
De dödar henne. Hon får inte dö förrän jag talat med henne.
Stoppa avrättningen!
Jag kräver att få tala med kungen!
Hälsa hans majestät att P.S. Krøyer vill tala med honom.
Jag var med dig, Marie. Jag hörde hur de släpade dig över fängelsegolvet.
Jag var med dig. Jag såg hur kulorna slet din kropp i tusen bitar.
Jag var med dig i döden, Marie.
När maskarna började äta av din vackra kropp-
- så var jag med dig i kistan, Marie.
Vi dog tillsammans, Marie. Ja, vi dog tillsammans.
Jag är inte Marie, herr Krøyer.
Dr Lange säger att det kan ta veckor, om inte månader.
Hur klarar du det?
Vill du ha mer choklad, Vibs?
- Varför stirrar de så? - Du är berömd.
Berömd för ingenting.
Det är sant. Jag är bara berömd för att vara Sørens vackra hustru.
- Det är inget att skratta åt. - Förlåt.
Vad är det med dig?
Du har träffat nån.
- Vem? - En svensk. Jag tror att jag är kär.
Får jag mer vispgrädde?
Jag vet inte om han älskar mig. Jag har aldrig upplevt något liknande.
- Upplevt vad? - Il est extraordinaire pour faire l'amour.
- Så säger man inte inför barn. - Är Søren bra i sängen?
- Sådant frågar man inte om. - Jo, jag gör det.
Så pinsamt...
Förlåt.
Jag trodde att jag var gift med en stark man som klarade allt.
Men det är raka motsatsen. Vårt liv är ett helvete.
Om du och Vibs behöver semester så följ med till Marstrand.
Där känner ingen dig.
Det kan jag inte.
- Hur har han det? - Dr Lange säger att han mår bättre.
Det är tråkigt när familjeförsörjaren blir sinnessjuk. Vill ni ha hummer?
Jag är inte på humör för festmat, Lachmann.
Ni förstorar problemen. Jag är säker på att de snart får en lycklig lösning.
Ni ska veta att jag ska göra allt i min makt för att hjälpa er och herr Krøyer.
Tack för de orden, min käre Lachmann.
Herr Krøyer har gjort stora framsteg. Hans tillstånd är tydligt förbättrat.
Han kommer att må bra av att återvända till hemmets trygga vrå.
Søren?
Marie?
- Är det du, Marie? - Det är jag.
Men lever du?
Älskade Marie, du lever!
Jag får röra vid dig. Är det verkligen du?
- Det är jag. - Ja, det är du.
Stackars Marie, du är så fin och svag.
- Jag ska ta hand om dig. - Det vet jag, Søren.
Vet du vilken dag det är i dag?
- Vilken dag är det? - Vår bröllopsdag.
Jag har varit i ett hemskt mörker.
Allting försvann...allt.
Det kunde jag klara av.
Men att de dödade dig, krossade mig.
De dödade mig inte.
Det vet jag nu, men det visste jag inte då.
Det är över nu.
Släpper de ut mig?
Jag är här för att hämta dig.
- Lämnar du mig inte? - Nej.
Du är fortfarande ung och vacker. Vad ska du med ett gammalt vrak som jag?
Jag älskar dig.
Tror du att vi kan hitta tillbaka till det... Vad är det Ibsen kallar det?
- Det vidunderliga. - Ja, det vidunderliga.
- Tror du det? - Drick din saft.
Som jag ställt till det.
Det är inte bara ditt fel.
Jag har en stor utställning i Paris.
Jag är föreslagen till Légion d'Honneur.
Ingen dansk konstnär har fått den orden.
Var det inte det vi drömde om?
Jag är trött. Jag måste in och vila mig.
Hjälper du mig?
Jag såg det. Jag ser allt.
- Vad såg du? - Att du grät, innan ute i trädgården.
- Varför grät du? - För att det var så sorgligt.
- Med mig? - Med oss.
- Du Ijuger. - Jag Ijuger aldrig.
Du sa: "Allt det som avlägsnar oss från det vi drömde om."
Men du menade: "Allt det som avlägsnar dig"-
- "från det du drömde om."
Var det inte så?
Är det inte det du tänker när jag vänder ryggen till?
I mina klara ögonblick på hospitalet-
- så tänkte jag på det.
På dig och ditt liv.
Jag vet att jag förstört mycket för dig, men inte med avsikt.
Gud har förbannat mig med en ohygglig talang-
- och jag förstår din längtan efter konsten.
Om nån förstår det, så är det jag.
Hur ska jag säga det utan att såra dig?
Jag älskar dig som kvinna, som människa.
Jag vet att du vill vara konstnär och jag förstår dina kval.
Men konsten är lätt, det är livet som är svårt.
Det finns mer i dig än konst.
Jag kan måla som ingen annan. Det faller sig lätt för mig.
Jag har det i mig...
Men Marie, det har inte du.
Du kan slita från nu och till domedagen men du får det aldrig.
Gud har inte andats på dig.
Ditt liv skulle bli lyckligare om du gav upp.
Kan du rätta till kuddarna?
Håll dig still, Vibeke. Du får inte röra dig.
Hon är trött. Det har gått två timmar.
Var inte småaktig nu.
Marie, jag ser dig. Satan, vad jag ser dig!
Nu får ni titta.
Nå, vad tycker du?
- Det är vackert. - Vi är vackra. Ser vi inte härliga ut?
- Varför är inte jag med? - Det är du som är hunden, lilla Vibs.
- Den liknar inte mig. - Den är mycket finare än du.
- Du blir aldrig så fin som hunden. - Tyst, Søren.
Hon älskar mig. - Visst gör du, lilla Vibs? Jo, du älskar din gamle pappa!
Sluta, Søren! Det är för våldsamt.
Välkommen, Lachmann!
- Välkommen, ers excellens! - Tack, käre mästare.
Angenämt. Synnerligen förtjusande!
- God dag, lilla vän! - God dag! - Henny!
- Välkommen, Lachmann. Tack för senast. - Det är jag som ska tacka.
Så där... Skål!
Skål för världen! Skål för livet!
Skål för konsten!
- Ambassadören är nyfiken på era tavlor. - Det förstår jag.
Jag har aldrig målat bättre, och det vill inte säga lite. - Och nu, tavlorna!
Vibeke, kom! - Marie, in med er!
- Ta det lugnt, Søren. - Ni ska in.
Ni får vänta här ett ögonblick.
Nu kan ni komma.
Sensationellt!
Nu frågar jag: Överträffar konsten verkligheten eller tvärtom?
Överträffar konsten verkligheten eller verkligheten konsten?
Verkligheten är konsten.
Mer champagne!
Världen ska veta att vi existerar!
En sann konstnär.
Ja, jag fick den!
Vibeke, apport!
Kom då! Apport!
Där borta. Kom då, Vibs. Apport!
Det är bra. Plats! Plats!
Du ska gå på alla fyra.
Vad är du för en jakthund? Ta den mellan tänderna.
Så där, Vibs. Apport!
- Är hon lycklig? - Hon är vacker.
Ser du inte hur olycklig kvinnan i tavlan är?
Vad har de gemensamt, de två? Varför är det ett avstånd mellan dem?
Jag trodde att vi skulle kämpa för att hitta det vidunderliga igen.
Jag kvävs. Förstår du?
Lämnar du mig?
Jag kan inte. Jag hade om jag kunnat.
Vad hindrar dig?
Marie!
Marie.
Så förfärlig han var mot Vibs.
- Det är inte första gången. - Är allting så hemskt?
Det går inte längre. Inte så här.
- Vad kan du göra? - Åka min väg.
Jag har funderat på att resa med Vibs till en väninna i Sverige nu i sommar.
- Gör det då. - Jag kan inte lämna honom ensam.
Gör det, Marie. Jag tar hand om Søren.
- Vem är ni? - Hugo Alfvén heter jag.
"Hugo Alfvén heter jag." Så ni är svensk?
Svensk, så in i helvete.
Störde jag?
Säg något.
- Varför säger ni inget? - Mitt namn är Hugo Alfvén.
Det har jag redan sagt... Jag är kompositör.
Svensk, så klart... Förlåt.
- Säg något mer. - Jag har skrivit två symfonier.
Och kammarmusik, sånger, stycken för körer.
Marie Krøyer heter jag.
Jag har aldrig mött en dam som blundar när en främmande man står framför henne.
Jag vill be er om något: Att ni går medan ni talar till mig.
Jag har nyss ankommit till hotellet.
Jag är kompositör från Stockholm.
Det har jag sagt...
Förlåt, jag kan inte vara spontan.
Säg det som faller er in.
Jag har aldrig sett en vackrare kvinna i hela mitt liv - aldrig nånsin.
Ni, Marie Krøyer, är den vackraste kvinna jag någonsin sett.
Ni har träffats. Då behöver jag inte presentera er. Ska vi dricka kaffe?
Så rar han är mot henne.
Søren sa något som träffade som ett piskrapp.
- Vad sa han? - Konsten ger ingen tröst.
Søren och jag försökte leva upp till en drömbild som inte finns.
Den stora konstnären och hans lyckliga hustru.
Försökte?
Varje gång det inte gick tröstade jag mig med att måla.
Med min dröm om att bli konstnär...
Han sa det inte av elakhet. Han sa bara sanningen:
Jag har det inte i mig, Anna.
Det var bara en ursäkt för att inte se det.
- Jag har slutat måla. - För att inte se vad?
Allt det som inte finns.
Tror du att jag kan hitta tillbaka?
- Till vad? - Mig själv.
En kvinna ska hitta en man. Då blir hon lycklig.
Har du inte högre tankar om dig själv?
Jag har inte högre tankar om män. Förlåt, jag ska på toaletten.
Anna?
- Marie Krøyer. - Förlåt, jag stör.
Nej, inte alls.
- Väckte jag er? - Tack för musiken.
- Ska vi inte säga du? - Om ni vill.
- Vad spelade...du? - Ett nytt stycke.
- Vad heter det? - Ingenting...än.
Tack för att du lekte med Vibeke. Det var länge sedan hon sov så tungt.
- Jag vill vara ärlig. - Är du inte det?
Jag har haft en affär med Anna, men det är över.
- Vad som hänt mellan er angår inte mig. - Jag menade inte så.
Vad menar du?
Från första gången jag såg dig, så var jag förlorad.
Är du inte gift?
Nej, det är bara jag.
Men jag är inte ensam. Jag är gift, och mitt barn sover här ovanför.
- Anna är också gift. - Men jag älskar min man.
Marie...
Den är till dig.
Tack.
Jag är så glad över att vi fick semestra med dig.
Ni behövde det.
- Anna... Du och... - Hugo.
- Vad är det mellan er? - Något vi ångrade.
- Är det allt? - Vi har avslutat affären som vuxet folk.
Anna?
Gör jag dig illa?
Var försiktig med Hugo.
Vad menar du?
- Mer vin? - Anna? - Nej tack.
Vibeke, mer glass?
Jag har ont i magen.
- Vill du gå upp på rummet? - Snart.
- Jag kan gå upp med Vibeke. - Det tror jag inte.
Men det tror jag. - Kom, Vibeke!
- Menar du det? - Ja. - Kom!
Jag stannar hellre hos pappa Hugo.
Jag kan berätta en saga. Vill du inte höra en godnattsaga?
- God natt! - God natt!
Hörde du vad hon sa? Hon kallade mig pappa.
Jag borde gå med upp.
Det är ingen tillfällighet. Jag har sett dig förut.
Jag gav en konsert i Köpenhamn.
Och efteråt på en utställning såg jag några tavlor med dig, målade av din man.
Jag hatar de tavlorna.
- De gör dig inte rättvisa. - Det är inte därför.
Jag vet varför du hatar dem.
Gör du?
De visar bara din yttre skönhet.
Jag kan inte, Hugo.
Marie...
Det är bara vi. Det är bara du och jag.
Jag såg dig också.
Vad menar du?
På utställningen i Köpenhamn.
Jag såg dig.
Nå, hur ser jag ut?
Ser jag inte strålande ut? Har du sett min Légion d'Honneur?
Jag fick den i går på ambassaden.
Det var storslaget. De där fransmännen kan!
Jag ska hälsa från ambassadören till min vackra hustru, votre belle femme.
- Hur var det i Sverige? - Bra.
- Klä om nu. Vi kommer för sent. - Jag vill inte mer.
Hela Köpenhamn väntar på dig.
Förstår du inte? De två timmar jag varit här, har du bara talat om dig själv.
Förlåt, förlåt! Jag vet.
Jag har inte haft nån att tala med. Jag har saknat dig så.
Berätta om Sverige. Hittade du dig själv där?
Vilken avskyvärd tanke: att hitta sig själv.
Vem i helvete vill hitta sig själv?
Stå öga mot öga med det nakna kadavret i all sin ynklighet?
- Jag skulle aldrig överge dig, Søren. - Jag älskar dig för det. Men kom nu.
- Det hände något i Sverige. - Börja klä dig nu.
I kärleken till dig förlorar jag mig själv.
Jag är tyvärr dömd till att släpa runt på mig själv. Vad drömde du om?
Kärlek.
Och den hittade du inte hos mig?
Är han dansk?
- Vad betyder det? - Om jag är till allmänt åtlöje eller ej.
Svensk.
- Vad heter denna svensk? - Hugo Alfvén.
- Och vad gör denne Hugo? - Han är kompositör.
Jag har aldrig hört talas om honom.
- Är han berömd? - Är inte det oväsentligt?
- Jag är inte intresserad av hans musik. - Sådan tur för er relation!
- Är han gammal...som jag? - Du är inte gammal.
Som du?
Den här lilla bekännelsen... vad ska den tjäna till?
- Jag kan inte mer. - Vad kan du inte mer?
Vill du leva med nån som vissnar dag för dag?
Är det nu jag ska gråta av tacksamhet?
Det är nu du ska förstå att det är vår enda chans...
...att hitta det vidunderliga?
Vi älskar varandra, men kan inte hitta det.
Och om det är en tom dröm?
- Att vi inte kan hitta det? - Nej! Din nya...din nya kärlek...
Det är först nu jag förstår vad kärlek är.
Är det Hugo?
Ett ögonblick!
Förlåt mig!
Skilsmässa är uteslutet.
Om du föredrar att leva i synd med hoppfulle Hugo-
- så stannar Vibeke hos mig.
- Du kan inte ta henne ifrån mig. - Det är inte hämnd, utan för Vibs skull.
- Gå inte! - Varför denna plötsliga moderskärlek?
Sluta!
Om du inte åker i kväll, så gör mig tjänsten att hitta ett annat hotell.
Tack.
Varsågod!
Ett ögonblick, fru Krøyer.
Marie...där är du. Jag har inte sovit en blund, bara letat efter dig.
- Tänker du lämna mig? - Vi kan inte tala här.
Älskade Marie...!
Jag trodde att det var en fantasi, en nyck.
Kan du förlåta mig? Nu förstår jag att det är allvar.
Jag kan inte. Jag går sönder. Vad ska jag göra om allt i mitt liv försvinner?
Jag kan inte leva utan dig. Jag går sönder.
Jag måste ha dig vid min sida och känna att livet finns, det riktiga livet.
Kan du förlåta mig? Allt ska bli annorlunda.
- Jag ska ändra på mitt liv. - Du förstår inget.
Jag förstår allt. För första gången i mitt liv njöt jag inte av-
- att vara festens medelpunkt. Jag tänkte bara på dig.
Jag har förstått det, Marie.
- Vad har du förstått? - Den gordiska knuten.
Du älskar honom och jag älskar dig.
Jag kan inte vara utan dig.
Det förstod jag först i går kväll.
Jag bjuder upp Hugo till Skagen.
Vi hyr ett hus till honom bland sanddynerna. Jag betalar.
Du kan besöka honom när jag arbetar. Vad ni gör, vill jag inte veta.
Och ingen annan får veta det heller.
- Det står ingen ut med. - Jag klarar allt utom att mista dig.
Man kan inte ge så stora gåvor.
Jag ger inte, jag får.
- Jag älskar dig. - Jag älskar dig, Marie.
- Kommer du tillbaka till hotellet? - Ja.
Le, Marie. - God dag!
Le hela tiden och var glad. Kom ihåg att vi... - God dag!
Vi ska hämta en vän som ska bo hos oss.
Vad heter han nu? Hugo - det ska jag komma ihåg.
Hugo, min käre vän!
Återseendets glädje, för satan! Jag heter Søren.
Søren...broder!
- Hugo! - Søren!
- Hugo, min käre... - Søren!
Kom, käre vän!
God dag!
Tack för er oerhörda storsinthet! Det är nästan genant.
Inte alls. Jag är rik och berömd, det är inte ni.
Hugo tänkte inte på rikedom och berömmelse.
Ni har dagarna tillsammans, men inte nätterna.
Och kränk mig inte i mitt eget hus. Förstått?
- Pappa Hugo! - Lilla Vibs, jag har saknat dig.
Sätt ner henne.
- Var lite försiktig. - Kom och titta på min cykel.
Jag har inrett det.
Att bo här är som att bo i dig.
Allt jag komponerar här ska jag tillägna dig.
Jaha...där är du ju.
- Var är Vibs? - Där inne.
Jag somnade. Jag har arbetat hela dagen. Kom och sätt dig.
- Jag måste laga mat. - Kom och sätt dig.
Du behöver inte tänka på maten.
Det var givetvis helt omöjligt för mig att arbeta.
Henny var snäll nog att ta hand om Vibs, och Vibs älskar ju henne högt.
Hon har lagat mat åt oss.
Det har ju inte du tid till.
Marie! Se vad vi har gjort.
Vibeke har varit så duktig.
Vad skönt livet är! Skål allihop!
Och skål, Hugo, mitt livs stora befriare!
Nå, Hugo, min vän? Får du något komponerat i sanddynerna?
Jag håller på med ett stycke, Midsommarvaka.
Midsommarvaka? Midsommarvaka... Det låter jävligt svenskt.
Får vi höra stycket? Spela för oss, Hugo. - Jo, nu ska vi höra musik.
Spela din Midsommarvaka för oss, Hugo!
Nå, lilla gumman, vem tycker du bäst om...pappa eller pappa Hugo?
- Søren...! - Jo!
Vem av oss? - Vart ska du?
- Gå ut med Vibs. - Du stannar här!
- Herr Krøyer... - Håll käft! Det är mitt hus och min fru.
Nå, vad säger du... pappa eller pappa Hugo?
- Du skrämmer ju henne. - Du är väl inte rädd för mig?
Svara nu, vem av oss?
- Ingen. - Det går inte. Man måste välja.
Jag känner en svensk, en Persson. Känner ni honom?
Nej.
Nu vill jag ha ett svar. Vem älskar du mest, mig eller honom?
- Ge mig geväret. - Så talar ingen till mig!
- Søren! - Är du rädd? Är kärlekssystern ängslig?
- Ge mig geväret! - Svenskjävel!
Nu ska vi ha efterrätt.
Varsågod och sitt, fru Krøyer.
Som ni ser löser problemen sig.
- Får ni själv målat något? - Jag har inte talangen.
- Det har ni säkert. - Eller behovet, inte nu längre.
När ni kommer in ser man verkligen hur dystert rummet vanligen är.
Vad kan jag hjälpa er med?
- Jag är plikttrogen av mig. - Det har jag ofta sagt till herr Krøyer.
Han borde vara tacksam för allt ni stått ut med.
Han hotade mig och vår dotter till livet-
- med ett skarpladdat gevär. Jag har aldrig varit så rädd förr.
All mänsklighet var som bortblåst. Jag trodde han skulle döda oss.
- Vill ni ha en konjak? - Jag orkar inte längre.
- Ska jag ringa dr Lange? - Och när han kommer ut igen?
Då börjar helvetet om igen. Så kommer det alltid att vara.
- Har ni talat med Krøyer om... - Skilsmässa?
Jag vet hur mycket ni har kämpat för att hålla ihop ert äktenskap.
Och ingen vet bättre än jag hur tapper ni har varit.
Ta det inte som något opassande-
- men jag har en stor villa på Frederiksberg och jag bor där ensam.
Ni är välkommen att flytta in, med ert barn, givetvis.
Det är snällt av er, Lachmann.
Men Søren går inte med på skilsmässa. Kan ni hjälpa mig att övertala honom?
Herr Krøyer och jag kan säkert tala förnuftigt om saken.
Jag står inte ensam.
Vad menar ni?
- Jag hade inte tänkt säga det. - Vad hade ni inte tänkt säga?
Jag har träffat en man som älskar mig och som jag älskar av hela mitt hjärta.
Det är en mycket bekymmersam sak.
Men ni kan tala förnuft med honom. Sa ni inte det?
Det kan jag och det gör jag gärna.
Men jag vet också hur högt herr Krøyer älskar er. Han släpper er inte så lätt.
Herr Krøyer är en stor man, berömd och dekorerad. Vem kommer man att tro på?
Honom eller en kvinna som vill lämna honom för en annan man?
- Jag trodde att ni ville hjälpa mig. - Jag ska göra allt, men det blir svårt.
Folk kommer att se er som en svekfull kvinna och döma er hårt.
- Tack för er tid. - Vänta, fru Krøyer.
Ni har rätt. Jag har varit naiv.
I min primitiva advokatfantasi har jag föreställt mig...
...att när saker och ting blev annorlunda...
Om de blev annorlunda.
Att om allting var på ett annat sätt...
Förlåt mig mina opassande tankar.
Låt mig i alla fall hjälpa er på avstånd. Låt oss vara förnuftiga.
Ni reser bort. Nån bör bevaka Sørens, era och Vibekes intressen.
- Låt mig göra det. - Och tala förnuft med honom.
Han har lagen på sin sida. Er situation är inte förmånlig i lagens ögon.
- Barn blir olyckliga i kärlekslösa hem. - Det förstår inte han.
Gör något, Lachmann.
Vibs kan inte leva ensam med sin sjuke far.
När han får sina anfall vet han inte vad han gör.
Hjälp mig.
Om jag bad distriktsläkaren i Skagen att hålla uppsikt över Søren-
- och ringa mig om han får ett återfall-
- så kan jag få myndigheterna att flytta barnet.
Men en sådan säkerhetsåtgärd kräver att ni ger mig en fullmakt.
- Fullmakt? - Ja. Jag bör bli barnets förmyndare.
- Är det enda möjligheten att hjälpa mig? - Jag ser ingen annan.
Ordna en fullmakt, för Vibekes skull.
Jag ber mitt biträde att göra det direkt.
- Nu behöver jag nog en konjak. - Förlåt, jag tänker bara på mig själv.
Ursäkta mig ett ögonblick.
- Är det du, Marie? Vill du komma in? - Nej tack.
- Tack för att du tog hand om Vibeke. - Fattas bara annat!
Jag ville be dig om en ännu större tjänst. Du vet ju hur det är hos oss.
Hon håller så mycket av dig att jag blir svartsjuk.
Hon håller av dig också. Hon är bara förvirrad.
Det har gått så långt att Hugo och jag måste resa i väg. Det är enda utvägen.
Det är en plåga för Søren att se oss och det förstår jag. Men det ändrar inget.
- Förstår du, Henny? - Det tror jag.
Søren behöver trygghet och ett hem.
Du är en kärleksfull människa som bara vill andra gott.
Det är en komplimang.
Vad vill du be mig om?
Jag kan inte ta Vibs med mig, det förbjuder lagen.
Jag vill inget hellre. Hur ska jag klara mig utan henne?
Vill du ta hand om Vibs medan jag är borta?
- Å, Gud! - Varför gråter du?
Jag har alltid drömt om ett barn. Det är länge sedan någon gjorde mig så lycklig.
Tack för din tillit, Marie.
Jag har aldrig arbetat så bra. Jag har aldrig varit så lycklig.
- Det är som första gången vi möttes. - Nu har jag ögonen öppna.
Inget är så inspirerande för en kompositör som stillhet.
Och så mitt i den svenska skärgården.
Min nya symfoni handlar inte om nåt.
Den är nåt!
- Vad är den? - Ljus...Ijus och lycka.
Ljus och lycka...
Varför ser du så hemlighetsfull ut?
Gör jag det?
Tror du att inspirationen försvinner om stillheten bryts?
Nej. Inte om det är du som gör det.
Om ett barn gjorde det?
Ett barn?
Jag är med barn, Hugo.
Är du säker?
Sådant märker en kvinna.
Gratulerar.
Nu börjar det riktiga livet, det liv vi drömt om.
- Vad är det? - Titta under tallriken.
Läs det.
Han har gått med på skilsmässa.
Är det inte vidunderligt? Nu kan vi äntligen leva lagligt tillsammans.
Vi behöver inte leva i synd med vårt lilla barn.
Vi kan gifta oss här, mitt i Guds natur. Skulle inte det vara vackert?
Vi har inte talat om var vi ska bo.
Ska vi inte stanna här? I Danmark är jag den otrogna hustrun.
Här i Sverige kan vi börja om från början.
Det skulle vara bra för Vibs också.
- Hör du vad jag säger? - Jag hör dig.
- Vad säger du? - Till vad?
- Du lyssnar ju inte. - Jag lyssnar.
- Ska vi bo i Danmark eller Sverige? - Jag vet inte.
- Man kan tro att det kvittar dig. - Det gör det inte.
- Förlåt. Var vill du helst bo? - Det har jag sagt.
- Är du inte glad? - Jag är glad.
Du verkar inte glad.
Jag är nervös.
- För mig? - För dig, men också för barnet.
Det kommer att gå bra. Jag har gjort det förr.
Vi ska ha den bästa läkaren. Vårt barn ska födas tryggt.
Jag är konstnär, jag behöver min frihet. Om jag inte kan skapa är jag ingenting.
- Tror du att ett barn förhindrar det? - Risken finns.
- Jag ger dig den friheten. - Jag vill inte ha dig på mitt samvete.
Ger man av sig själv får man kärlek.
Det du kallar ett kall från Gud är också en plikt.
- Gud och konsten kräver det. - Ångrar du dig?
Nej.
- Är det barnet? - Nej.
- Är det för att jag talar om giftermål? - Nej.
Vad är det då? Varför talar du om hinder? Varför blir du inte glad?
Jag kan inte.
Jag kan inte gifta mig.
Vad?
Jag skulle ha sagt det tidigare-
- men jag kunde inte.
Jag är förlovad.
Jag var förlovad när vi träffades.
Jag kunde inte göra något annat när jag såg dig. Du gjorde mig galen.
Du gjorde mig oberäknelig.
Jag lovade att gifta mig med henne så fort hon lämnat sin man.
Nu har hon gjort det.
- Jag har lämnat min man. - Det har jag inte bett om.
Jag älskar dig men kan inte svika mitt löfte.
- Men du kan svika mig. - Jag behöver min frihet.
- Utan obegränsad frihet är jag inget. - Det är inte det du är rädd för.
- Vad är jag då rädd för? - Mig.
Barnet då?
Det här förlåter jag dig aldrig.
Marie! Är du tillbaka?
- Får jag komma in? - Naturligtvis. Kom in bara.
Ska du inte hälsa på din mor?
Vi sätter oss.
- Hur mår Søren? - Han försöker arbeta, men ser dåligt.
Han kan nästan inte måla mer.
Annars sover han mest.
Vibs har varit så duktig.
Visa din mor vad du har gjort. Visa dina skrivböcker.
Vad du lärt dig medan mor varit borta!
Ska jag väcka honom?
Vill du det?
Søren, Marie är här.
Marie?
- Kommer du tillbaka? - Det är för sent.
- Är det hans? - Det är mitt.
Jag trodde att ni var lyckliga.
Varför kommer du i så fall inte tillbaka? Vi säger att det är mitt barn.
Då kan ingen peka finger åt dig. Du fortsätter att vara fru Krøyer.
Jag har svikit dig. Och så ska ditt namn skydda mig?
Vi har svikit varandra.
Dina händer är så svala. Kan du inte lägga dem på min panna?
Jag älskar dig ju.
Ingen på jorden kommer att älska dig så högt som jag.
- Och ingen förstår dig lika bra som jag. - Det är sant.
Och ingen förstår mig som du.
Men det finns en avgrund mellan oss.
Vi kunde försöka.
- Har vi inte försökt? - Jo.
Vart ska du ta vägen med barnet och allt?
Jag hittar ett sätt.
Vi är fortfarande gifta på papperet och jag är skyldig att sörja för dig.
Jag ber Lachmann att överföra pengar till dig. Så blir allt lite lättare.
Tack, Søren.
Marie...säg något till mig.
- Vad ska jag säga? - Något om dig själv.
Du säger aldrig något om dig själv.
Minns du det första du sa till mig?
- Vad var det? - "Champagne."
Det stämmer.
Champagne...! Det stämmer.
Å, Marie! Är vi inte de lyckligaste människorna i hela världen?
Är inte vi två de lyckligaste människorna i hela världen?
Sådär ja!
Det blev en fin liten flicka.
Ser ni, fru Krøyer? Hon ler mot er.
God jul!
Kom in.
Det är sorgligt att ni sitter ensam på julafton.
- Ni känner säkert många i Köpenhamn. - Jag är helst ensam.
Ångrar ni er är ni välkommen till min hustru och mig.
God jul!
Kom in.
Det står en herre i porten och vill tala med er - en herr Alfvén.
- Jag vill inte tala med honom. - Marie! Jag vill tala med dig.
Jag måste tala med dig.
Ni vet var ni hittar mig.
Jag har rest hela dagen och natten.
Du vet inte hur svårt det är på julafton.
- Varför har du kommit? - Jag älskar dig.
Jag kan inte vara utan dig. Jag kan inte arbeta.
När jag sätter mig vid flygeln ser jag dig och hör din röst.
Jag har brutit förlovningen så nu står ingenting i vägen.
Du måste förlåta mig. Jag har varit en idiot.
Ett svin.
Förlåt mig.
- Kvävs du inte av för mycket kärlek mer? - Jag är klokare nu.
Det jag vill mest av allt i världen är att vi ska vara tillsammans.
- Och den stora friheten att skapa? - En man kan inte leva bara på konst.
Det har du lärt mig. Jag förstod det för sent.
Jag förstod inte vilken skatt jag höll i mina händer.
- Vill du inte se ditt barn? - Jo.
- Det är vackert. - Det är en liten flicka.
Får jag?
Hon ser på mig.
Hej, det är din pappa. Kan du säga pappa?
Hon talar till mig.
- Vad heter hon? - Jag har inte gett henne något namn än.
Vad ska du heta, lilla flicka?
Ni är så underbart vackra.
Du måste tro mig. Min lycka ligger i dina händer.
Jag älskar dig.
Vår kärlek går före allt annat.
Gift dig med mig, för vår skull.
För Vibekes skull.
Om du visste hur mycket jag saknar Vibeke.
Det går inte en dag utan att jag...
Jag överger aldrig ett barn igen.
Så länge vi inte är gifta är den lilla bara min.
Ingen kan bestämma över henne eller hota mig.
- Tänker du så om mig? - Inte nu.
Nu älskar jag dig.
Jag märker att du älskar mig och jag tror på allt du säger.
Varje fiber i kroppen skriker efter att ge mig till dig, att känna dig i mig.
Att vara tillsammans som bara vi kan vara.
Men plötsligt kan allt förändras.
Då minns ingen lyckan och bara illvilja finns kvar.
Jag väntar på dig.
I dag begraver vi en av Danmarks stora söner.
Den största målare Danmark någonsin haft.
Jag är säker på att det materiella ordnar sig snabbt.
Jag utgår från att ni inte har något att invända mot testamentet.
Då kvarstår bara ett enda olöst problem.
- Barnet...Vibeke. - Jag har hyrt ett hus.
Jag måste bevaka barnets intressen. Det är min plikt.
- Jag förstår inte. - Ni gav mig en fullmakt.
- För att skydda henne. - Det är det jag gör.
Jag samtyckte till att bli hennes förmyndare.
Omständigheten var den att ni hade lämnat hemmet.
- Var är hon? Jag vill träffa henne. - Det ska ni få.
Innan jag hämtar henne bör ni veta vilka möjligheter ni har.
Som förmyndare har jag bestämt att Vibeke själv ska få välja.
- Vad betyder det? - Det är inget erbjudande, jag bestämmer.
Sitt ner!
Som ni vill.
Varsågod.
Vibeke kommer snart in och jag tänker ställa en enkel fråga.
Bor du helst hos din mor eller helst hos Henny?
- Det är mitt barn. - Som förmyndare bestämmer jag.
Jag har varnat er. En kvinna som får barn utanför äktenskapet-
- väger lätt i denna världen, särskilt i den juridiska, så det blir som jag sagt.
Ni ska vara neutrala mot barnet, inte tala eller ge tecken. Är vi överens?
Bra, då låter jag barnet komma in.
Vibeke...
Det är viktigt att du svarar ärligt på mina frågor. Lovar du det?
Och du ska inte vara rädd. Ingen blir arg på dig. Förstår du det?
Bra.
- Vilka sitter framför oss? - Min mor och Henny.
Tycker du om dem?
Du tycker om din mor-
- och du tycker om Henny.
Du kan inte vara hos båda på samma gång. Det förstår du ju.
Du måste välja vem du helst vill bo hos.
Om du helst vill bo hos din mor eller helst hos Henny.
Båda två vill ha dig hos sig.
Men det är du som bestämmer, det har jag bestämt.
Så därför frågar jag dig, Vibeke: Vem vill du helst bo hos?
Vill du helst bo hos din mor eller helst hos Henny?
Du måste säga något.
Då går du till henne.
Det gör mig ont.
Jag är säker på att ni kan besöka henne så ofta ni vill.
Jag förstår att det är svårt för dig.
Lika svårt som det är för mig.
Du måste tycka att jag har varit förfärlig.
Att jag har svikit dig och gjort allting fel.
Jag har svikit dig-
- och jag förstår att du är arg på mig.
Jag önskar att jag hade varit en god mor, och gett dig kärlek och trygghet.
Jag kunde bara inte. Förstår du vad jag säger, lilla Vibs?
Jag har inte varit lycklig. Jo, jag har varit lycklig över att ha dig.
Men jag har inte varit lycklig i mitt liv.
Och är man olycklig kan man inte göra nån annan lycklig.
Jag vet att jag borde ha varit hos dig.
Och tagit hand om dig mer än jag har gjort.
Men du hade inte mått bra av att se din mor olycklig, även om du saknat henne.
Om man bara ser olyckliga vuxna tror man till sist att det är så att vara vuxen.
Så är inte livet, Vibs. Man kan bli lycklig.
Det har inte med ens mor, far eller nån annan att göra, bara med en själv.
Du har tagit första steget.
Det steget för dig bort från mig.
Jag vill säga till dig att jag hoppas-
- att du blir lycklig i dina egna ögon.
Det är bara hur du är i dina egna ögon som betyder något.
Du kan alltid knacka på hos mig.
Farväl, Vibs.
Mor och pappa hoppas av hela vårt hjärta att du blir en lycklig människa.
Översättning: Thomas Löwhagen Svensk Medietext