БАНДИТИ В ЧАСІ
Я приземлився на обличчя.
Я жива. Без паніки, зі мною все добре.
- Усі тут? - Так.
Добре!
Точно. Альто теж тут.
Я приземлився на обличчя. А воно мені потрібне. Для сцени.
Безумовно. Де ми?
Льодовиковий період, як видно з льоду.
Холодно тут.
Тут мороз.
Кевіне, ти точно хочеш рятувати батьків,
усупереч таким періодичним морозяним випробуванням?
Точно хочу.
Ти їх любив, га? Любив батьків?
Так. Може, збоку вони не такі вже й чудові, але інколи вони були чудові.
Інколи – це, наприклад, у день народження,
дозволяли робити все, що заманеться.
Вони...
Ні-ні. Продовжуй.
Вони возили мене у Вудгендж.
Я знаю, що їм там не сподобалося, але вони повезли мене.
Так.
І враження було таке, наче я – найважливіша людина у світі.
Прекрасно. Ти вже до кінця розповів?
Не хочу перебивати. Просто тут...
Не ворушіться. Може, не помітить.
Ні. Зараз він зʼїсть того рогоноса.
Мовчіть.
Не привертайте уваги.
Гей!
Жерти закортіло, бруднуля зубата?
- Біттеліґ! - За що?
Сюди дивися!
Біттеліґу, памʼятаєш мою пораду з попереднього речення?
Я не подумав.
Користаючись нагодою, хочу попросити вибачення за те, що наразив вас на ризик.
Тому не турбуйтеся, це тільки я винен.
Нехай. Жбурляйте в нього всіма вкраденими скарбами.
- Серйозно? - Так.
- Не туди. - Промазав.
Промазав. Мимо.
Це все. Більш нічого нема.
- Уже? - Є мʼятні льодяники.
- Жбурляти? - Так.
Я боюся.
Та яке вже там...
- Влучила! - Ура!
Так тобі!
Воно дивиться на мене?
- На тебе. - Так.
Так і є.
Відженіть його. Налякайте.
- Налякати? - Іди геть!
Станьмо ще більшим хижаком.
Усі разом. Хором. Відійди!
Відійди!
- Відійди! - Подіяло!
- Ура! - Ура!
- Сила акторської гри! - Так!
Ура!
Тікайте! Бігом!
Туди! Ховайтеся, швидко.
Швидше!
Ну все. Тут ми в безпеці.
Мамут.
Кевіне!
Саффрон?
Кевіне, нарешті знайшла. Я нарешті тебе знайшла.
- Кевін. - Брат Кевін?
- Так. - Так?
Так. Ну так.
Саффрон, як... Що... Коли...
Чому... Чому ти верхи на мамуті?
Що?
За словами палеонтологів, немає доказів, що люди їздили верхи на мамутах.
Пошли цих палеонтологів сам знаєш куди,
бо я їжджу верхи на мамуті. І що?
Кевіне, ми знайшли твою сімʼю.
- Поможіть. Дякую. - Це не... Ні.
Дуже приємно. А ми вас шукали.
- Це не... - Ви такі схожі.
На мене напали печерні люди.
Це не... Це його родичі.
- Вибач. Образив. - Чортзна-що.
З ким ти сплутався?
Тільки це моя молодша сестричка.
- У тебе є сестра? - Ота противна?
- Гей! - Я такого не казав.
Я не казав.
Я мав на увазі, та противна – твоя сестра?
Ти на мене наїхав?
- Не наїхав. - Наїхав на неї?
- Наїхав? - Та ні.
- Пацан, ти наїхав? - Перестань. Не наїхав.
- Ні. - Віджите.
- Що? Вони перші почали. - А ти поступися.
Слухайся подружки.
- Поступися! - Друже, поступися.
- Поступися. - Друже, поступися.
Кевіне!
- Він зомлів. - З ним усе добре.
Отямився, бро?
Так.
Так, знайомство.
Це Фаза й Ревун.
Вони типу як дбали про мене.
Типу як мої печерні батьки.
Здоров.
А це – Зуб-Зуб і Мʼясниця.
А ти мене познайомиш зі своїми лівими людьми?
Хоч мені плювати.
Вони себе називають «Бандити в часі».
Більше схожі на опудала в часі.
- Вітаю. - Ага, привіт.
От дівчисько.
Як ти сюди потрапила?
На мамуті.
От Кевін.
- Дурко якесь. - Дурко якесь.
Мʼясниця, Зуб-Зуб, замовкніть. Це мій брат.
Сорян. ЛОЛ.
Я про подорож у часі.
Пройшла через твою магічну кімнату.
А там розпитувала людей: «Ви бачили цього зануду?». А вони такі:
«Ага, він пішов туди з кількома чудиками». Це про вас, ясно що.
Ні.
Це пелехатий носоріг. Він зламав лапу.
Допоможемо?
Добре, але собі не залишимо. Ніяких тваринок. Він здоровенний.
Я цих носорогів зву єдинорогами.
Але ж це не єдиноріг. У нього два роги.
Тоді це двоноріг.
Ні.
- Так. - Ні.
Тут я тепер живу. Поводься як нормальний.
Усе добре, Біззо?
Як справи, Іґґі? Шіно?
Сафф.
Чекай тут, Мамбо-два. Сидіти.
Я не вмію... Сафф.
Найголосніший, як справи з лічбою?
Один, два, три!
Молодець, дружок.
Привіт, Кректуне.
Мій брат.
Вітаю, Криктуне.
Ні. Він Кректун. Бо крекче, вітаючись.
Це так неандертальці вітаються з людьми?
Так вітаються 13-річні.
Расист.
А як ти це все знаєш?
Як ти з ними розмовляєш без перекладача?
Як ти навчилася їздити на мамуті?
І кидати списа?
І чому всі розмовляють як ти?
Я вчуся. І їх навчаю.
Але ж ти тут недовго пробула.
Кев, я тут уже сто років.
Я тут пробула майже три роки.
Що?
Тридцять два місяці. Я позначала кожний день.
Рукою водив.
Чудово, Найголосніший.
Ага.
А для чого ці червоні кружальця?
То мої дні народження.
Я пропустив твої дні народження?
Та нічого.
Боже мій.
Тобто я тепер старша за тебе.
Сафф, я маю тобі щось сказати.
Я найстарша.
Я можу закривати тобі рота, коли схочу.
Ти так і робила, щодня.
Тобто я головна, коли батьків нема вдома.
Сафф, наші батьки...
Я вища, ніж ти.
- Сафф... - Та дай порадіти, Кевіне!
- Добре. - Я найстарша. Я найвища.
Я найстарша і найкраща.
Знаєте, могли б і самі тягти.
Пенелопо, я нічого не бачив, бо мені сльози в очах замерзли.
У всіх хащах я найкраща.
Як твоя противна сестра?
Такою щасливою я її ще не бачив.
То всю їжу ви готуєте тут? І це палеодієта?
- Що? - Ти що?
Люблю цих людей.
Розкажу їм про театр.
Усе добре.
Ти тепер з Біттеліґом.
- Їсти вже? - Ні.
Їсти вже?
Ми не будемо його їсти.
Ми його врятуємо.
Їсти, вже?
Ні, ні. Урятувати, щоб він міг жити.
І мав майбутнє.
- Па-па, так? - Майбутнє.
У всіх хащах я найкраща.
А хто у твоїй сімʼї найпротивніший?
- Найкраща. - Близько до правди?
З вас двох – близько.
Найкраща. Чого вирячився? Вали звідси.
Це ти вали... Відвалюй. Відвалися.
Ні, ти взувайся в бігові кроси й бігом вали звідси.
Вали.
То вона залишиться тут?
Вас треба представити вождю.
Він тут щось типу вожака, типу премʼєр-міністр печерних людей.
Шо, Сафф, нічо?
Ага. Як сам?
Це мій брат, про якого я вам розповідала.
Кевін?
Так.
Я не так розмовляю. Не розумію, чому людям так здається.
Ну, я не...
так, нє?
- ЛОЛ. - ЛОЛ. Біґ ЛОЛ.
Ти всім присутнім розповіла, що я зануда?
Я про тебе хоч говорила.
А це – якісь ліві люди, з якими він подорожує.
- Ліві? - Так, це ми.
Сафф, ти привела сюди лівих людей?
- Так. - Так. Сорян.
Ми заберемо цю дівчинку з собою.
- Забрати Сафф? - Вам напевно стане легше дихати.
Ні. Не ЛОЛ. Сафф тепер з нами. Так, нє, так?
Це моя сестра.
Моя сестра. Моя сестра. Моя сестра.
Мені треба до батьків.
Сафф нам треба. Вона тоталь легенда. Так, нє?
Легенда Сафф.
- Сафф – легенда. - Тоталь легенда.
Я в них тотальна легенда. Як бачиш.
У чому, наприклад?
Наприклад, у всьому.
Я вмію стібатися. Їх теж навчила.
Я винайшла крісло.
Оцініть. Крісло – жир, ге? І череп.
«ЖОР».
«Живемо один раз».
ЖОР.
- ЖОР. - ЖОР.
ЖОР.
Це перформанс.
Він іде до тебе.
Яке страховисько.
Він топ.
- Виклик прийнято. - Що?
Ні, ні, я не...
НБР. Ти так.
Він каже: «Не брехатиму, ти викликала».
Ні. Я думала, що вітаюся.
Ти загрожуєш його авторитету, бо ти теж лідер.
Це серйозно. Тут типу патріархат і все таке.
Так. Але я не лідер.
Та ні, ти є лідер.
- Ні. - Ти лідер.
Я його зрозуміла.
Бачте, ми голосуємо.
Ти є, бо так воно є,
а ти є лідер. Так, нє?
Я не лідер.
- Ти є лідер, так, нє? Ти є. - Ні, але...
Ти йому не подобаєшся.
Я вже й сама відчуваю.
Так, ти є лідер.
- Це... Добре. - Перестань.
- Це не кінець. Так? - Добре.
Нам треба йти.
- Па-па. - Добре.
Усе.
Це не кінець!
Двоноріг, зараз ми вправимо тобі ногу, буде трошечки боляче.
Я назбирав усе необхідне.
Ти розслабся. Боятися тут нічого.
Готовий?
Ти не готовий? Ну добре.
Я був готовий, але якщо ти ні, то нічого страшного.
Можна потім.
Вправимо пізніше, коли він буде готовий до...
- Їсти вже. - Ні.
А якщо вже?
Не їсти.
- Ні. - Ням-ням.
Ідіть собі.
Мудило.
- Сасквоч. - Саффрон.
А, точно.
Що цей вождь мав на увазі під викликом?
Нічого такого.
- Мабуть, фізичне випробування. - Що?
Бо ви хочете мене забрати.
- Може, кулачний бій. Бій з твариною. - Що?
Можуть вкинути в холоднюче озеро.
Що?
Полічити ребра дрючками.
Що? Ні. Я думаю, нам треба йти.
- Я згоден. - Уночі ви там загинете.
Ми там не виживемо.
Я згоден з ним.
Коротше, вам знадобляться шкури, бо вночі холодно.
Уночі? Тут завжди холодно.
Ага. Це Льодовиковий період, а не теплий ламповий.
Як чудово.
Смердючі.
А тобі що до того?
Ти йому не подобаєшся, бо він тебе не знає.
А він мені не подобається, бо я його знаю.
Що це?
Воно тебе зігріє.
Зігріє мене?
Сорян.
Я ж був зайнятий, доглядав Двонорога.
Це не єдиноріг.
Для нас – єдиноріг.
Для нас так, Кевіне. Він магічний.
- Та ні. - Замовкни.
- Не магічний. - Замовкни.
- Сафф. - Кевіне, замовкни!
Скинути зі скелі.
Ні.
Але дякую, Ревуне.
Ні. Це гаряче. Забув? Гаряче.
- Пече. - Пече, так, нє?
Так. Пече.
- Кажу ж, не торкайся. - Сорян.
Усе буде добре.
Вилікуємо тобі лапу.
І ти знову ходитимеш. Так.
Ми втратили Сюзен, втратили Джуді.
Але тебе, друже, ми не втратимо.
Сафф, я мушу тобі щось сказати.
Таке важко говорити, але...
Стривай.
Прийшов вожак.
- Капець. Це той тип. - Пенелопо.
Це той, з печери.
Я його впізнала.
Витріщився на тебе.
Я не знаю, що скоїла.
Пенелопо, ти нічого не скоїла.
Дякую.
Люди й тварини ловлять від тебе дивні флюїди.
І що це значить?
Він уважно на тебе дивиться.
Що?
Я тобі дундук?
- Що, вибачте? - Дундук тобі?
А що це означає?
Що він тобі дундук.
А це як взагалі?
Він має на увазі, що він для тебе дундук. Типу штурпак.
- Що це означає? - Маєш його за дурня.
Я тобі дундук, ге? Так, нє?
- Дундук я, так, нє? - Так-нє? «Такне»? «Так чи ні»?
- Так! - Насправді ні. Мені незручно.
Як мені виплутатися?
Сафф, мушу повідомити щось важливе.
Ні. Я не... я не кепкую.
- Що я пропустив? - Поговоримо наодинці?
- Так. - Кевіне, не залишай мене з...
У вас там... Добре.
Сафф, це стосується батьків.
Я за ними скучаю. А ти?
Ти не так довго без них прожив, тобі не так важко.
Але ж ти за ними скучаєш?
Що це таке?
Це вони. Мама з татом.
Наче грудки вугілля.
- Я знаю. Ситуація паскудна. - «Паскудна»?
Що з ними сталося?
Демон перетворив їх на вугілля.
Демон? Що?
Це ти накосячив?
Я теж про це думаю.
Вони мертві?
Ну, так.
Але в нас є мапа, яка проведе крізь час.
Ми думаємо, що як знайти саме той портал, то можна...
Знайти демона і врізати по яйцях.
Взагалі-то це демониця. Сексистка.
Ні, можна цьому запобігти.
А в тої демониці вогнисті оранжеві очі й розпатлана грива?
Ти її бачила? У нас удома?
Ні. Ця психопатка гналася за мною в лісі.
Вона така стрьомна.
- Чортяче страховисько. - Це вона.
Якби вона зараз напала, то відгребла б у мене.
Вона могутня.
Я візьму списа. І скличу друзів, Каґу, Мʼясницю і Скарлетт.
Я їх знаю зі школи. І хрясну. Ушкварю. Прибʼю її.
Сафф, вона демониця.
Відколи це сталось, я намагаюся потрапити до батьків.
Але не знаю як.
Не знаю, куди йти.
Не знаю, в який час іти.
Не знаю навіть, чи це реально.
Я майже здався.
А я здалася, Кевіне.
Я не змогла знайти вихід звідси.
Я шукала, і шукала, і шукала. А потім просто здалася.
Мусила виживати.
Але ми знайшли одне одного.
І підемо туди разом, так?
Так.
- Так? - Так.
І ми не здамося.
Бачиш своїх слизьких друзів?
Може, отак.
А може, отак.
Я синьйора Капулетті. «Лягай і спи, тобі потрібно».
Тепер я – Джульєтта. Мʼяснице, у день вистави її зіграєш ти.
Схожі на викрадачів-рецидивістів, замаскованих під циркових невдах.
Але той не здасться, доки не поставить єдинорога на ноги.
А той – доки не навчить печерних людей акторства.
Що там робиться, я не знаю.
Ти з мене дундука робила, так, нє?
Але вони не можуть здатися.
І ми теж.
Завтра ми знайдемо портал чи що воно там.
І врятуємо маму з татом.
- Так. - Так.
Ми не здамося.
Як і твої друзі.
Не можу. Я не вчився в медичному.
Я здаюся, Двонороже. Здаюся.
- Я живий, розумієш? - Ти мертвий.
Це Джульєтта у пʼєсі мертва, але я живий. Це акторська гра.
- Ти помер! - Ну все. Ви не розумієте.
- Помер! - До вас не доходить. Я вмиваю руки.
- Здаюся. - Я тобі дундук?
- Шиффон. - Ти маєш мене за дундука.
- Він знов узявся за твою подругу. - За дундука, ге?
Ведіть її на пробу.
Ні!
Хай Пенепола обирає пробу, щоб забрати Сафф, так, нє?
Вибирай, ге?
Ти мусиш обрати пробу.
Інакше мене з вами не відпустять.
Отже, або ви бʼєтеся врукопаш з Каґою...
А Каґа залізобетонна.
Вона тебе укатає.
Укатає, так, нє.
- Каґа! - Далі.
Або ти пройдеш стежкою страху.
Ясно. А що таке стежка страху?
Щось лячно.
Ти пройдешся до тієї скелі й назад. Сама.
А які тут ризики?
Я сьогодні жбурнула пачкою льодяників
у печерного лева, і я думаю, він десь там причаївся.
- Вали. - Вали.
- Так. Добре. - Вали. Давай.
Раз-два, і все.
Така темінь, хоч в око стрель.
Це особливо не поможе.
Вона виживе?
Якщо добре бʼється з тваринами.
Віджите, мені холодно.
Друже, замерзаю.
Я теж замерзаю, Біттеліґу.
Ця шкура не мого розміру, правда?
Так. Не твого.
Слухай...
Ми можемо роздобути ще одну шкуру.
- Справді? Як? - Так.
Ні.
Думає, залякав мене. Геть-чисто неандерталець.
Ричить він на мене. Та я сама на тебе як рикну!
Це я рикнула, правда ж?
Де я?
Не знаю.
Ясно.
Сліди. Отам і там.
Твоя правда, чорт забирай – я лідер.
Нічого, це сніг.
Не страшно.
Бачиш? Я не боюся стежки страху.
Я Вогняна Буря.
Я не знаю страху. Не знаю такого слова.
Це нервове, від страху.
Я не можу. Я люблю цього рогоноса.
Я знаю, друже.
Віджите, я дивився йому в очі.
Я просто люблю його. Я не зможу.
Або ця тварина, або ми.
Ці горяни, жінки й чоловіки, сильні й волохаті.
А я для такого не створений.
Подивися на Альто.
Я думаю, він майже пішов.
Віджите, а куди він іде?
Не змушуй казати.
- Гляну ще раз. - Так.
Я дійшла.
Добре.
Очі смерті.
Вона дивиться на мене.
Я прошу вибачення,
що жбурнула льодяники тобі в...
у голову.
Вибач, будь ласка.
Прости мені.
Я просто... А можна я просто...
Я лише...
Добре. Готово. До побачення.
Очі смерті. Очі смерті.
Очі смерті.
Очі смерті. Очі смерті.
Очі смерті.
Так і не зміг?
Ні.
Усе, бурульки в носі, пора йти.
Ні, ми Бандити в часі.
Час не чекає.
Я піду попереду, бо я старша.
Я народився перший.
Я старша.
- Вік – це коли народився. - Господи. Кевіне...
- Тому я старший. - ...я тут пробула три роки.
- Але це минуле. - Мені скоро 13.
- Тобі 11. - Це минуле.
- Скоро 13. - Не звичайна хронологія.
Попереду піду я, щоб усіх боронити.
Це добре. Великі коти хапають або перших, або останніх.
Так. Ну, тоді я піду посередині,
щоб добре бачити всю групу.
Пенопу я важаю. Так, нє?
Каже, що поважає тебе, бо до тої скелі ще ніхто не ходив.
- Бояться. - Легенда.
Дякую.
Іще раз?
Ні, ні.
- Я дражнюся. ЛОЛ. - ЛОЛ.
Як смішно.
- Будь моя жінка. - Що?
Ти. Я. Правити разом.
Він на тебе запав.
А ти?
Ну, я заручена. Тому...
- Ясно. - Жених.
Жене? Так? Так.
Ти не знаєш, де він, тому теоретично могла б...
Але в мене є наречений, а це означає, що я зайнята.
Ревную.
Я дурію від ревнощів. Дуже, так.
- Іти вже? - Нам треба рятувати сім'ю.
А ми ж сімʼя, так, нє?
Іншу мою сімʼю.
Глянемо, чи можна врятувати батьків.
Що сталося?
Ну, вони мертві.
- Мертві? - Так.
Але ми побачимо, чи можна їх оживити.
Оживити? Можна?
Але ЖОР.
ЖОР.
А може, живемо більше ніж раз. Наприклад, двічі. ЖОРД.
ЖОРД.
Вона мертва.
Ні. Я живий, дякую.
То була гра.
Ти мертва.
- Гра. - Мені бракуватиме цих печерних.
Знаєш, як добре, коли ти найрозумніший?
Знаю.
Не їжте рогоноса.
- Зʼїмо. - Їсти.
Я повернуся.
Ні, не їсти. Ми повернемося.
Серйозно?
- Добре, Сафф. - Добре.
Бути моя жінка, так?
- Усе, ходімо. - Сюди.
- Це «я подумаю», Пенопа? - Бувайте!
Жах.
Пенелопо, коли ми повернемося?
Повернемося? Нащо?
- Помогти рогоносу. - Навідаю друзів.
- Яких ти оце бачила? - Так.
Розказати факт про Льодовиковий період?
- Тільки не це. - Ні.
ЗА МОТИВАМИ ПЕРСОНАЖІВ, ЯКИХ СТВОРИЛИ
ТЕРРІ ҐІЛЛІАМ ТА МАЙКЛ ПЕЙЛІН
ЗА МОТИВАМИ ФІЛЬМУ «TIME BANDITS»
Переклад субтитрів: Олена Любенко