נחתי על הפנים.
אני בסדר, אל תילחצו, אני בסדר.
- כולם פה? - כן.
כן, יופי!
כן. לא, גם אלטו. כן.
נחתי על הפנים. אני צריך את הפנים שלי. הם הנכס העיקרי שלי בהופעות.
כן, בהחלט. איפה אנחנו?
בעידן הקרח, אפשר לדעת לפי הקרח.
קר.
קפוא.
קווין, בטוח שאתה רוצה להציל את ההורים שלך
אפילו שלפעמים נקפא מקור?
כן.
אהבת אותם, אה? אהבת אותם?
כן. אני יודע שהם לא נראו טובים, אבל הם היו טובים לפעמים.
ולפעמים, כמו ביום ההולדת שלך,
אתה יכול לעשות מה שאתה רוצה.
הם...
לא, לא. תמשיך.
הם הסכימו שאלך לוודהנג׳.
אני יודע שאולי הם לא נהנו, אבל הם הרשו לי ללכת.
כן.
זה גורם לך להרגיש כמו האדם החשוב בעולם.
מעולה. זה סוף הסיפור?
אני לא רוצה להפריע. פשוט יש...
תישארו במקומכם ואולי הוא לא יראה אותנו.
אוי, לא. הוא עומד לאכול את הקרנפאורוס ההוא.
תהיו בשקט.
אל תמשכו תשומת לב.
היי.
רוצה לאכול משהו, רפש גדול ומשונן שכמוך?
- ביטליג! - למה?
תסתכל לכאן!
ביטליג, זוכר את העצה שלי מהמשפט האחרון?
לא חשבתי על זה עד הסוף.
אני רוצה לנצל את ההזדמנות כדי להתנצל על שסיכנתי את כולכם.
אז אל תדאגו, האחריות כולה שלי.
טוב, בסדר. תזרקו עליו את כל האוצרות הגנובים.
- באמת? - כן, כן.
- אוקיי. - פספסתי.
פספסתי. פספסתי.
זה הכול. זה על כל מה שהיה לנו.
- כבר? - יש לי סוכריות.
- שאזרוק את הסוכריות? - כן, כן.
אני מפחד.
למען ה... אני אזרוק!
כן!
חטפת!
הוא מסתכל עליי?
- כן. - כן.
בהחלט.
תבריחו אותו. תבריחו אותו מפה.
- להבריח אותו? - לך מפה!
יחד נהיה טורף גדול יותר.
קדימה. במקהלה. לך!
לך!
- לך! - זה עבד!
- כן! - כן!
- כוח המשחק! - כן! כן!
כן!
רוצו! תברחו!
שם! מאחור, מהר.
מהר!
אוקיי. אוקיי, נהיה בסדר כאן.
ממותה.
קווין!
ספרון?
מצאתי אותך סוף סוף, קווין. מצאתי אותך סוף סוף.
- קווין. - האח קווין?
- כן. - כן?
כן.
ספרון, איך... מה... מתי...
איך את רוכבת את ממותה?
מה?
פליאונטולוגים אומרים שאין הוכחות לכך שאנשים רכבו על ממותות.
אז תגיד לפליאונטולוגים ללכת לעזאזל,
כי אני רוכבת על ממותה מזורגגת. נכון?
קווין, מצאנו את המשפחה שלך.
- תעזרו לי. תודה. - זו לא... לא.
נעים להכיר אתכם. חיפשנו אתכם.
- הם לא... - כולכם דומים.
אנשי מערות תקפו אותי.
הם לא... אלה בני המשפחה של קווין.
- מצטער. העלבתי אתכם. - לכל הרוחות.
עם מי הסתבכת?
אבל זו אחותי הקטנה.
- יש לך אחות? - המעצבנת?
- היי! - אף פעם לא אמרתי את זה.
אף פעם לא אמרתי את זה.
לא, התכוונתי לשאול אם הילדה המעצבנת היא אחותך?
אתה מתגרה בי?
- לא, אני לא. - אתה מתגרה בה?
- לא, אני לא.
- אתה מנסה להרגיז? - תפסיקו, לא.
- לא. - ווידג׳יט.
- מה? הם התחילו. - כן, תוותר.
כן. תקשיב לחברה שלך.
- תוותר! - תוותר, חבר.
- קדימה, תוותר. - תוותר, חבר.
קווין?
- הוא התעלף. - הוא בסדר.
התעוררת, אחי?
כן.
טוב, נעשה היכרות.
אלה פזה והוולר.
הם השגיחו עליי.
הם הורי המערות שלי.
שלום לך.
ואלה טוף טוף ומיטגרל.
רוצה להכיר לי את כל המוזרים ֿ שאתה מסתובב איתם?
לא אכפת לי.
הם מכנים את עצמם בנדיטי הזמן.
הם נראים יותר כמו מוזרי הזמן.
- שלום? - כן, היי.
אוי, הילדה הזו.
איך הגעת לכאן?
ממותה.
דה, קווין.
- איזה טמבל. - איזה טמבל.
מיטגרל, טוף טוף, תשתקו. זה אח שלי.
מצטער. לול.
התכוונתי איך חזרת בזמן.
נכנסתי לחדר השינה הקסום שלך או משהו.
ואז שאלתי אנשים, ״ראיתם את החנון הזה?״ והם אמרו,
״כן, הוא הלך משם עם כמה מוזרים.״ כלומר, איתכם, מן הסתם.
אוי, לא.
זה הקרנף השעיר. הוא שבר את הרגל.
אפשר לעזור לו?
אוקיי, אבל אנחנו לא יכולים לקחת אותו. בלי חיות מחמד. הוא גדול מדי.
אני מכנה אותם קרנפי חד קרן.
אבל הוא לא חד קרן, נכון? יש לו שתי קרניים.
אז הוא ״דו קרן״ אם ככה.
לא, הוא לא.
- כן, הוא כן. - לא, הוא לא.
כאן גרתי. תתנהג נורמלי.
אתה בסדר, ביזה?
איך הולך, איגי? שינה?
סף.
חכי פה, ממבו 2. תישארי במקום.
אני לא יודע איך... סף.
״קול רועם״, איך הולך עם הספירות?
אחת, שתיים, שלוש!
יפה מאוד.
היי, ״נוהם״ (נשמע כמו גרנט).
אח שלי.
שלום, גרנט.
לא. נוהם. כי ככה הוא אומר שלום.
ככה ניאנדרטלים מברכים אנשים לשלום?
ככה בני 13 מברכים אנשים לשלום.
גזען.
איך את יודעת את כל הדברים האלה?
איך את מדברת איתם בלי מתורגמן?
איך למדת לרכוב על ממותה?
ולהטיל חניתות?
ולמה כולם מדברים כמוך?
למדתי. ולימדתי אותם דברים.
אבל לא היית פה הרבה זמן.
הייתי כאן המון זמן, קוו.
הייתי פה כמעט שלוש שנים.
מה?
אני כאן 32 חודשים. סימנתי כל יום.
ציירתי את היד שלי.
יפה, קול רועם.
כן.
מה מסמנים העיגולים האדומים הקטנים האלה?
את ימי ההולדת שלי.
פספסתי ימי הולדת שלך?
זה בסדר.
אלוהים.
זה אומר שאני מבוגרת ממך עכשיו.
סף, אני צריך לספר לך משהו.
אני הבכורה.
אני יכולה לומר לך לשתוק כשאני רוצה.
גם ככה אמרת לי בכל יום.
אני אחראית כשאימא ואבא לא פה.
סף, אימא ואבא...
אני גבוהה יותר ממך.
- סף... - תן לי ליהנות מהרגע הזה, קווין!
- טוב. - אני הבכורה. אני הגדולה.
אני הבכורה ואני הכי טובה.
יכולת לעשות את זה בעצמך.
פנלופה, לא יכולתי לראות כי היו לי דמעות קפואות בעיניים.
אני טובה יותר בכל התחומים.
מה שלום אחותך המעצבנת, קווין?
היא הכי מאושרת שאי פעם ראיתי אותה.
כאן מבשלים? והתזונה שלכם פליאוליתית?
- מה? מה? - אתה מה?
אני אוהב את האנשים האלה.
אני אלמד אותם על התיאטרון.
הכול בסדר.
אתה עם ביטליג עכשיו.
לאכול עכשיו, כן?
לא, לא נאכל אותו.
אנחנו נציל אותו.
לאכול עכשיו?
לא, לא. להציל אותו כדי שהוא יוכל לחיות.
וכדי שיהיה לו עתיד.
- אחר כך, כן? - עתיד.
אני טובה יותר בכל התחומים.
מי בן המשפחה הכי מעצבן במשפחה שלך?
- טובה יותר בכל התחומים. - התחרות קשה, נכון?
בין שניכם, התחרות קשה.
טובה יותר. על מה אתה מסתכל? תמשיך ללכת.
תמשיכי את בעצמך.
לא, תנעל נעלי הליכה ותמשיך ללכת.
תמשיך ללכת.
היא נשארת כאן, נכון?
אנחנו צריכים לפגוש את הצ׳יף.
הוא הבוס הגדול, ראש הממשלה של אנשי המערות.
טוב, סף, כן?
כן. אתה?
זה אח שלי שסיפרתי לך עליו.
קווין?
כן.
אני לא מדבר ככה. אני לא יודע למה אנשים חושבים ככה.
אני לא...
נכון, כן?
- לול. - לול. לול גדול, כן.
אמרת לכולם כאן שאני משעמם?
לפחות הזכרתי אותך.
וזו קבוצת המוזרים שאיתה הוא נמצא.
- מוזרים? - כן, אנחנו.
סף, הבאת לכאן מוזרים?
- כן? - כן. מצטערת.
ניקח את הילדה איתנו.
- תיקחו את סף? - אני בטוחה שזו הקלה גדולה בשבילך.
לא. לא לול. סף איתנו עכשיו. כן, נכון, כן?
היא אחותי.
אחותי. אחותי.
אני חייבת לראות את ההורים שלי.
אנחנו צריכים את סף. היא אגדית, נכון? כן?
סף האגדית.
- סף אגדית. - ממש אגדית. כן.
אני ממש אגדית, כן? כמו שאתה רואה.
מאיזו בחינה?
למשל, מכל הבחינות.
אני יודעת להתבדח. לימדתי אותם להתבדח.
המצאתי את הכיסא.
תראה. כיסא מדהים, כן? יש עליו גולגולת.
״חרפ״א״.
חיים רק פעם אחת.
חרפ״א.
- חרפ״א. - חרפ״א.
חרפ״א.
זו הופעה.
הוא מתקדם לעברך.
הוא מפחיד.
כן, הוא מגניב.
- אני נענה לאתגר בחיוב. - מה?
לא, לא, אני לא... אני לא...
אל״א, את כן.
הוא אומר, ״אני לא אשקר, אבל את כן.״
לא, לא. חשבתי שאני אומרת שלום.
הוא חושב שאת מאיימת על הסמכות שלו כי את מנהיגה.
זה עסק רציני. זה בערך כמו הפטריארכיה וכל זה.
כן, כן. אבל אני לא המנהיגה.
כן, אבל את כן.
- לא, לא. - אבל את כן.
כן, אני מבינה אותו.
תבינו, אנחנו מצביעים.
את כן, כי ככה זה,
ואת המנהיגה. נכון, כן?
אני לא המנהיגה.
- את המנהיגה, נכון, כן? את. - לא, אבל...
הוא לא מחבב אותך.
שמתי לב.
כן, את המנהיגה.
- זה... אוקיי, כן. - פשוט תפסיקי.
- זה לא נגמר. כן? - אוקיי.
כדאי שנלך עכשיו.
- להת׳ - אוקיי.
אוקיי.
זה לא נגמר!
דו קרן, נחזיר את הרגל שלך למקומה, זה יכאב מעט.
יש לי כל מה שצריך כאן.
פשוט תירגע. אין סיבה לפחד.
מוכן?
אתה לא מוכן? אוקיי.
כן, הייתי מוכן, אבל אם אתה לא מוכן זה בסדר.
אפשר לעשות את זה מאוחר יותר.
כן, נעשה את זה מאוחר יותר כשהוא יהיה מוכן ל...
- לאכול עכשיו. - לא.
ועכשיו?
לא לאכול.
- לא. - יאם יאם.
לכו, בבקשה.
שמוק.
- ססקוץ׳. - ספרון.
בדיוק, כן.
למה הצ׳יף התכוון כשהוא אמר ״אתגר״?
אל תדאגי.
- כנראה אתגר פיזי. - מה?
כי את מנסה לקחת אותי.
- אולי קרב אגרופים. קרב עם בעל חיים. - מה?
להיזרק לאגם קפוא.
מה?
לבדוק כמה חבטות באלה את יכולה לשאת.
מה... לא. אוקיי, אני חושבת שכדאי שנזוז.
- אני מסכים. - אתם תמותו שם בחוץ בלילה.
כן, לא, אנחנו לא נשרוד שם בחוץ.
אני מסכים איתו.
בכל מקרה, תזדקקו לאלה כי נעשה קר בלילה.
בלילה? קר כל הזמן.
כן. זה עידן הקרח, לא העידן החם והנעים.
נפלא.
הם מסריחים.
מה הבעיה שלך?
הוא לא מחבב אותך כי הוא לא מכיר אותך.
כן, ואני לא מחבב אותו, כי אני מכיר אותו.
מה זה?
זה יחמם אותך.
יחמם אותי?
מצטערת.
אבל הייתי עסוק בטיפול בדו קרן.
הוא לא חד קרן.
הוא חד קרן מבחינתנו.
הוא חד קרן מבחינתנו, קווין. הוא קסום.
- הוא לא. - שתוק.
- סף. - קווין, שתוק!
תזרקי אותו מהצוק.
לא.
אבל תודה, הוולר.
לא. לא, זה חם. זוכר? חם.
- זה שורף. - נכון, כן?
כן. נכון.
- כרגע אמרתי לך לא לגעת. - מצטער.
הכול יהיה בסדר.
נרפא את הרגל שלך.
ואתה תלך שוב. כן.
איבדנו את סוזן, איבדנו את ג׳ודי.
לא נאבד אותך, ידידי.
סף, אני צריך לספר לך משהו.
קשה לומר את זה, אבל...
חכה.
הבוס הגדול פה.
אוי, לא. זה הבחור ההוא.
הבחור מהמערה.
כן, אני מזהה אותו.
הוא ממש בוהה בך.
אני לא יודעת מה עשיתי.
לא עשית כלום, פנלופה.
תודה.
את פשוט משדרת אנרגייה מוזרה לאנשים ולבעלי חיים.
מה זה אומר?
תקשיבי, הוא ממש מסתכל עלייך עכשיו.
מה?
את לועגת לי?
- סליחה? - את לועגת לי?
מה זה אומר?
הוא חושבת שאת לועגת לו.
מה זה אומר?
אני חושבת שהוא מתכוון שאת מלגלגת. שלעגת לו.
- מה זה אומר? - שאת מדברת עליו בזלזול.
את לועגת לי? נכון, כן?
- לועגת לי, כן? - כן? לא? כן?
- כן! - באמת שלא. זה מוזר.
איך אני יוצאת מזה?
סף, אני חייב לספר לך משהו חשוב.
לא. אני לא... לועגת.
- מה פספסתי? - אנחנו יכולים לדבר ביחידות?
- כן. - קווין, אל תעזוב אותי עם ה...
אתה... אוקיי.
סף, זה בקשר לאימא ולאבא.
אני מתגעגעת אליהם. אתה מתגעגע אליהם?
מבחינתך לא עבר זמן רב כל כך, אז זה לא ממש נורא.
אבל אתה בכל זאת מתגעגע אליהם, נכון?
מה אלה?
אלה הם. אלה אימא ואבא.
הם נראים כמו גושי פחם.
- כן, אני יודע. זה די עגום. - ״די עגום״?
מה קרה להם?
שד הפך אותם לגושי פחם.
שד? מה?
זה באשמתך?
גם אני חשבתי על זה.
הם מתים?
כן.
אבל יש לנו מפה שמאפשרת לנו לנוע בזמן.
אנחנו חושבים שאם נמצא את השער הנכון, נוכל...
למצוא את השד ולתת לו ברך בביצים.
האמת שהיא נקבה. סקסיסטית.
לא, אנחנו יכולים למנוע את זה.
השדה, יש לה עיניים כתומות וזוהרות ושיער פרוע?
ראית אותה? בבית שלנו?
לא. המוזרה עקבה אחריי ביער.
היא גרמה לי חלחלה.
- היא פשוט מגעילה. - זו היא.
אם היא תנסה לתקוף אותי עכשיו, לא יהיה לה סיכוי.
היא חזקה.
אני אקח חנית. ואז אקרא לחברים שלי, קגה, מיטגרל וסקרלט.
אני מכירה אותן מבית הספר. ובום. טראח. אני אפגע בה.
היא שדה, סף.
אני מנסה להגיע לאימא ולאבא מאז שזה קרה.
ואני לא יודע איך.
אני לא יודע לאן ללכת.
אני לא יודע למתי ללכת.
אני לא יודע בכלל אם זה אפשרי.
כמעט הרמתי ידיים.
אני הרמתי ידיים, קווין.
לא הצלחתי לצאת מכאן.
חיפשתי וחיפשתי. ופשוט הרמתי ידיים.
הייתי צריכה להתרכז בהישרדות.
אבל מצאנו זה את זה עכשיו.
ונעשה את זה יחד, כן?
כן.
- כן? - כן.
ולא נרים ידיים.
רואה את החברים המפוקפקים שלך?
אולי ככה.
או אולי ככה.
אני ליידי קפולט, ״גש למיטה ושכב לישון, אתה זקוק למנוחה.״
ועכשיו אהיה יוליה. אל תדאגי, מיטגרל, זה יהיה התפקיד שלך יום אחד.
הם נראים כמו חוטפים מורשעים מחופשים לאומני קרקס דחויים.
אבל הוא לא ירים ידיים עד שחד הקרן יחזור ללכת.
והוא לא ירים ידיים עד שהוא לא ילמד את אנשי המערות משחק.
ואני לא יודעת מה הם מנסים לעשות שם.
את ממש לעגת לי, נכון, כן?
אבל הם לא יכולים להרים ידיים.
וגם אנחנו לא.
מחר נלך למצוא את השער.
ונציל את אימא ואת אבא שלנו.
- כן. - כן.
לא נרים ידיים.
בדיוק כמו החברים שלך.
אני לא יכול. אין לי הכשרה רפואית.
אני מרים ידיים, דו קרן. אני מרים ידיים.
- אני בחיים, את מבינה? - אתה מת.
לא, יוליה מתה במחזה, אבל אני למעשה בחיים. אני מגלם תפקיד.
- אתה מת! - זהו. אתם לא מבינים.
- אתה מת! - אתם לא... אני מרים ידיים.
- אני מרימה ידיים. - את לועגת לי, כן?
- ״שיפון״. - את ממש לועגת לי.
- אוי, לא. הוא שוב מתגרה בחברה שלך. - לועגת לי, כן?
קחו אותה לאתגר.
לא!
״פנפלו״ חייבת לבחור באתגר כדי לקחת את סף, נכון, כן?
לבחור, כן?
את צריכה לבחור באתגר.
אחרת לא אוכל לבוא איתכם.
אז או שתילחמי בידיים עם קגה...
וקגה חזקה בטירוף.
היא כנראה תכסח לך את הצורה.
אכסח אותך, נכון.
קגה!
או שתצטרכי לצעוד את צעדת הפחד.
אוקיי. מהי צעדת הפחד?
נשמע מפחיד.
את צריכה ללכת עד הסלע ההוא ובחזרה. לבד.
מה הסיכונים?
מוקדם יותר היום זרקתי חבילת סוכריות
על אריה מערות ו... הוא עדיין בסביבה, נראה לי.
- תמשיכי ללכת. - תמשיכי ללכת.
- כן. אוקיי. - תמשיכי ללכת. קדימה.
תזדרזי.
האמת שחשוך מאוד.
זה לא ממש עוזר, נכון?
היא תצליח?
רק אם היא טובה בלחימה בבעלי חיים.
קר לי, ווידג׳יט.
אני קופא מקור, חבר.
כן, גם אני קופא מקור, ביטליג.
הפרווה, היא לא במידה שלי, נכון?
לא. לא, היא לא.
תקשיב...
יש דרך להשיג עוד פרווה.
- באמת? איך? - כן.
לא.
אתה חושב שאתה יכול להפחיד אותי. אתה באמת ניאנדרטלי.
נוהם לעברי. גם אני יכולה לנהום.
זו הייתי אני, נכון?
איפה אני?
אני לא יודעת.
אוקיי.
עקבות. שם ושם.
הא! צדקת, אני בהחלט מנהיגה.
אוקיי, זה שלג.
זה בסדר.
רואה? אני לא מפחדת מצעדת הפחד.
אני פיירסטורם.
אני לא יודעת מהו פחד. אני לא מכירה אותו בשמו.
אני מניחה שהשם הוא ״פחד״.
לא, אני לא מסוגל. אני אוהב את הקרנפאורוס.
אני יודע, ידידי.
ראיתי את העיניים שלו, ווידג׳יט.
אני פשוט אוהב אותו. אני לא יכול.
זה או החיה או אנחנו.
אלה גברים ונשים שעירים וחזקים שחיים בהרים.
אני לא בנוי לזה.
תסתכל על אלטו.
אני חושב שהוא גוסס.
ווידג׳יט, לאן הוא הולך?
אל תכריח אותי לומר לך.
- אני אציץ שוב. - כן.
זה פשוט שם.
אוקיי.
עיני המוות.
הוא מסתכל עליי.
אני ממש מצטערת
שזרקתי את חבילת הסוכריות על...
הראש שלך.
ממש מצטערת.
בבקשה תסלח לי.
אני פשוט... זה בסדר אם אני פשוט...
אני...
יופי. מעולה. להתראות.
עיני המוות. עיני המוות. עיני המוות.
עיני המוות.
עיני המוות. עיני המוות.
לא היית מסוגל, נכון?
לא.
אוקיי, הגיע הזמן לזוז, ארטיקים מטופשים.
לא, אנחנו בנדיטי הזמן.
בואו נעשה את זה עכשיו.
אני אוביל כי אני מבוגרת יותר.
אני נולדתי קודם.
אני מבוגרת יותר.
- גיל תלוי במי נולד קודם. - אלוהים. קווין...
- ואם אני נולדתי קודם, אני מבוגר יותר. - אני פה כמעט שלוש שנים.
- כן, אבל חזרת בזמן. - אני כמעט בת 13.
- אתה בן 11. - חזרת בזמן.
- אני כמעט בת 13. - זה לא ציר זמן רגיל.
אני אוביל כדי להגן על כולם.
יופי. חתולים גדולים מובילים או הולכים בסוף השיירה.
כן, האמת שאני אלך באמצע,
נראה לי, כדי שאוכל לראות טוב את הקבוצה.
״פנופה״ זכתה בהערכתי. נכון, כן?
הוא אומר שהוא מעריך אותך כי אף אחד לא הגיע לסלע לפנייך.
- הם מפחדים. - אגדה.
תודה.
את מנסה להרגיז?
לא, לא.
- סתם התגריתי. לול. - לול.
קורע מצחוק.
- תהיי האישה שלי. - מה?
את אני. אנחנו יכולים לשלוט יחד.
הוא מעוניין בך.
את מעוניינת?
טוב, אני בקשר. אז...
- הבנתי. - מאורסת.
מפוארת? נכון? כן.
את לא באמת יודעת איפה הוא אז את יכולה...
אבל יש לי ארוס ולכן אני לא פנויה.
מקנא.
אני מקנא מאוד, כן? מקנא מאוד, כן.
- אתם הולכים עכשיו? - אנחנו צריכים להציל את המשפחה שלנו.
כן, אנחנו משפחה, נכון?
המשפחה הנוספת שלי.
נלך לנסות להציל את ההורים שלנו.
מה קרה?
הם מתו.
- מתו? - כן.
אבל ננסה להחזיר אותם לחיים.
להחזיר אותם? לחיים?
אבל חרפ״א.
חרפ״א.
אולי אפשר לחיות יותר מפעם אחת. אולי חר״פ.
חר"פ.
היא מתה.
לא, לא. אני בחיים, תודה.
אבל זה היה משחק.
אתה מת.
- משחק. - אני אתגעגע לאנשי המערות האלה.
אתה יודע איך זה כשאתה הכי חכם בסביבה?
כן.
אל תאכלו את ה״קרנפאורוס״.
- נאכל אותו. - נאכל.
לא, אני אחזור.
לא, אל תאכלו. אנחנו נחזור.
נחזור?
- אוקיי, סף. - אוקיי, סף.
תהיי האישה שלי, כן?
- אוקיי, בואו נזוז עכשיו. - כן, מכאן.
- אמרת שאולי, ״פנופה״? - ביי.
אוי, לא.
פנלופה, מתי נוכל לחזור?
לחזור? לא, למה?
- אנחנו חייבים לעזור ל״קרנפאורוס״. - אני צריכה לפגוש את החברים שלי.
- האנשים שכרגע פגשת? - כן.
רוצים לשמוע עובדה על עידן הקרח?
- לא. - לא.
מבוסס בחלקו על דמויות שיצרו -
טרי גיליאם ומייקל פאלין -
מבוסס על הסרט Time Bandits -
תרגום: גלעד וייס