ON + ONA
Pet, šest,
dve, dve, tri. Ne, ne, ne, ne!
Zakaj ne sežeš? Preprosto skoči.
Tam si, prideš sem in potem se zavrtiš.
Bodi tu. Zakaj stopiš nazaj?
Drži linijo. Daj!
Pet, šest, sedem, osem.
Ena, dve, tri, štiri, skoči!
Skoči! Ena, dve.
Pet, šest, sedem, osem.
Ena, dve, tri, štiri, pet, šest, sedem, osem.
Stoj! Ayanna, sedi. Malce si oddahni.
Čas tratimo s tabo.
Pridite, dekleta!
Dobro. Ayanna, lahko prideš!
Prosim, pohiti!
Lahko ponoviš? Dekleta, odpočijte si.
Ayanna, še zadnjič poskusimo.
Če ti tokrat ne bo uspelo, ti ne bo nikoli!
Zberite se!
Pazi!
Ustavi! –Ne bom! –Ustavi avto!
Ustavi avto! –Kaj, hudiča, počneš? –Ustavi!
Ustavi! –Kaj, hudiča, počneš?
Kje je plen? –Pusti zdaj to!
Sanjay, kaj počneš? Kaj počneš?
Prosim te, ne umri.
Pridi k zavesti, prosim te!
Dve minuti še zdrži do bolnišnice.
Umakni se! Kmalu bova v bolnišnici.
Še dve minuti.
Umakni se!
Je kje kdo? Zdravnika, prosim!
Pomagajte!
Hudo je poškodovana!
Zdravnik!
Kje so vsi?
Sestra, pokličite zdravnika!
Doktor!
Prosim, pomagajte ji!
In tako sem se odločil posneti film po vajini zgodbi,
o vajinem življenju, tvojem in njenem.
Kot sodobna Romeo in Julija.
Romeo in Julija?
Kdo sta to?
Najlepša ljubezenska zgodba, kdaj koli napisana.
Kdo ste vi? –Režiser. Filme snemam.
Romeo in Julija. –Ja.
Jaz bi dal raje naslov Julija in Romeo.
Kako vam je že ime?
Vam nisem povedala? –Ne.
Alice.
Pozdravljena, Alice.
Pozdravljen, Antoine.
Veš, kdo sem?
Prepoznala sem te.
Si zato tu?
Ne vem. Mogoče.
Ne obžaluješ?
Niti ne. Ne obžalujem. –Potem pa dobro.
Ti lahko postavim neumno vprašanje?
Po podobnih doživetjih so mi takšna najljubša.
Kaj imaš najraje, razen glasbe?
Sebe.
Sebe?
Zares? Resno?
Najhuje je, ker po mojem govoriš resnico. –Seveda.
Sicer pa je pri vseh tako. Zato se tako radi zaljubimo.
Ker lahko samo takrat ljubimo drugega bolj kot sebe.
Vendar imam prostora za dva.
Tu in tam.
Dobra novica.
In ti? Kaj imaš najraje od vsega?
Ljubezen.
V vseh njenih oblikah.
Ljubiš koga? –Ja.
Sta že dolgo skupaj?
Od mojega tretjega leta. –To je pa dolgo.
Nisem še spoznala tako seksi moškega, kot je moj klavir.
Kot kdo? –Moj klavir.
A, klavir. Visoka merila imaš.
Pogosto igraš na postajah?
Kadar le uspem. Obožujem klavirje na javnih krajih.
Sam pa sem prvič zamudil vlak. –Kam greš? –K neki drugi ženski.
Si zbiratelj?
Ja, strastni zbiratelj. –Rezultat je enak.
Oprosti. –Kar izvoli. Saj razumem.
Ja, Rahul, dobil sem tvoj scenarij.
Žal mi je.
Za vse.
Hvala.
Za vse.
Oprostite?
Imate mogoče aspirin?
Hvala.
Kakšno letalo je tisto?
Eden naših, A380. Minuto je pred nami.
Je 600 m pod nami in leti v Singapur.
Najprej ima enako smer kot mi.
Potujete tja poslovno ali na dopust? –Poslovno. Ko bi vsaj bil dopust.
Filmsko glasbo za film Rahula Abhija skladam.
Izjemen režiser indijskega novega vala.
Bolivudskih filmov? –Pravzaprav ne.
Gre za črno-bel film v video formatu, malce …
Malce dolgočasen. –Zanimivo. –Festivalski film.
Ampak tip je oskarjevec. –A, tako.
Zadovoljen sem.
Dame in gospodje, smo na območju turbulenc.
Zaradi varnosti prosimo, da se vrnete na sedeže in pripnete pasove.
Lahko dobim še en aspirin? –Seveda, takoj. –Hvala.
Izvolite.
Našel sem očeta.
Izgubil sem se v megli.
Kako? Z igranjem kitare.
Kaj praviš? Obožujem te.
Presrečen sem.
Ko bi naju lahko videla mama!
Me slišiš? Mislim, ali slišiš, kaj pravim?
Dobro.
Bi se poročil z mano?
Me slišiš? Mislila sem, da si odložil.
Ne, nisem. –Vendar si sposoben.
Ravno grem po prtljago. Poklical te bom.
Poljubček.
S čim se ukvarjate?
Glasbenik sem.
Glasbeni genij.
Hvala.
Antoine! –Rahul! Kako si?
Kakšen je torej program?
Najprej bi rad
posnel glavno temo
z velikim orkestrom.
Potem bi nadaljevali
s prizorom ropa in s pesmijo v zaporniški sobi za obiske.
Končali bomo s koreografijo v prizoru odhoda iz zapora.
Dobro, prav.
Kakor koli …
Svagata! To pomeni dobrodošel.
Namaste, Rahul. –Namaste.
Drži volan. Namaste. –Držim ga, ne skrbi.
Tukaj ne vozimo, ampak se izogibamo nesrečam.
Indija je dežela kaskaderjev.
Ustavi, če bova peljala mimo lekarne.
Kaj pa je? –Grozno me boli glava.
Imaš pogoste glavobole? –Ne, na letalu se je začelo.
Lahko do jutri počivam, če prideva živa do hotela?
To pa ne. Nocoj imamo dogodek,
ker organizira veleposlanik večerjo tebi v čast. –Sranje.
Ves Mumbaj se bo zbral.
Tu si zvezda, veš?
Res? –Ja, pravi megazvezdnik.
Še enkrat povej. –Sam si povej.
Ne, ti mi daj. Sem tu res znan?
Zelo znan. –Resno?
Bo tvoj film posnet po resničnih dogodkih? –Ja.
Veš, Sanjay, ropar …
Ob odhodu iz bolnišnice ga je prijela policija.
In ker je izbral življenje dekleta, ne pa denarja …
Igrata sama sebe? Ropar in žrtev? –Ja.
V Indiji sta postala živa bogova.
Zato sem dal filmu naslov Julija in Romeo.
Pametno.
Zakaj pa ne Eva in Adam? –To bo naslednji.
Ženske moraš vedno dati na prvo mesto. –Ja.
Imaš v Parizu dekle?
Ja, imam.
Pianistka je. –Res? –Izjemno lepa.
Izjemno lepa in ob njej mi je fino.
Še sam ne vem, zakaj.
Ko sva skupaj, imam občutek, da sem sam.
Razumeš?
Nič slabega ne mislim s tem. Ne teži mi.
Tudi jaz ne njej. Končno sem našel …
Ravnotežje? –Sebe, ampak z joški. Razumeš?
Taka je kot jaz. Resno, ne šalim se.
Drug drugega ne ovirava, kar je dobro.
Edina težava je …
Malo prej me je vprašala, ali bi se poročil z njo.
Malo prej, pred 15 minutami.
Nehaj, no! Na letališču? –Ja.
Seveda, zakon za vse, zame pač ne. Nisem za zakon.
Kako preživijo ti ljudje na ulici? Kako živijo?
Učijo se. To je njihovo prvo življenje.
In trpljenje je najboljša šola.
Za francosko veleposlaništvo je velika čast
izreči dobrodošlico Antoinu Abeilardu,
velikemu francoskemu skladatelju, svetovno znanem
in nagrajenem z oskarjem za glasbo v filmu Simfonija naključij.
Leta 2010.
Prav tako pozdravljam tudi Rahula Abhija,
znanega predstavnika indijskega novega vala.
V naše veliko veselje sta združila svoj talent.
Veselimo se tega francosko-indijskega sodelovanja,
ki ga želim počastiti.
Dragi Antoine,
dobrodošel v Indiji, v deželi, kjer je vse mogoče;
v kateri imata življenje in smrt drugačen pomen kot drugje.
V deželi …
Kako naj rečem, Rahul? –Večnosti. –Večnosti. Hvala!
V deželi večnosti.
Dragi Rahul, dragi Antoine …
Oprostite. –Rad bi nazdravil vsem
ter pozdravil čudovita igralca, Ayanno in Sanjaya,
naša nova Romea in Julijo. –Julijo in Romea.
To bo pa potem nekaj povsem drugačnega.
Na Julijo in Romea! –Bravo!
Vi ste torej veleposlanikova soproga?
Tako je. Nekdo mora biti tudi to. –Res je.
In kako ste? Se ne dolgočasite na večerjah?
Odvisno, ob kom sedim. –Ja, seveda.
Je nocoj v redu? –Ja, odlično.
Kako izbirate filme, za katere pišete glasbo?
To prepuščam svojemu agentu. Sam nisem dovolj moder.
In kdo je vaš agent? –Moj agent je …
Slišalo se bo napihnjeno, ampak naključje.
Torej prepuščate usodi, da odloči namesto vas?
Ja, moj talent je posledica sreče. Samo srečo imam.
Kar se sreče tiče,
se nam po mojem zgodi, kar si zaslužimo.
In kar koli se nam zgodi, je na koncu v naše dobro.
Življenje sledi svojemu toku in je vedno korak pred nami.
Vsak mora odslužiti svojo osebno, duhovno dharmo.
Ni pametno ovirati vesolja. –Kako ste rekli? Dharma?
To je naraven red stvari. Razumete?
So to indijske teorije? –Ja in ne.
Res tako mislim o življenju. Vse služi nekemu dobremu cilju.
Trenutno berem izjemno knjigo Skrivnost,
ki govori o moči pozitivnega razmišljanja.
Neverjetno, kako lahko misli pomagajo, da se nekaj zgodi.
Samo močno morate misliti. Sama se pogovarjam z vesoljem.
Rečem: "Neskončno vesolje, poskrbi, da se to zgodi."
Ja, govorim z njim.
Rečem mu: "Neskončno vesolje, poskrbi, da se to zgodi."
S tem spodbudim sebe in svoje misli. Ne smejte se.
Naše misli letijo na vse strani. Potem se zgostijo in dobijo moč.
Naše misli se medsebojno zaletavajo.
V tem hipu je na svetu milijarda misli.
Posebej za to mizo.
Rečeš: "Neskončno vesolje," in stvari se lahko zgodijo.
Če pa me teži negativna misel, ki se je želim znebiti,
grem na stranišče, povlečem vodo
in močno mislim na to misel ter jo pošljem v školjko.
Včasih vzamem dva kosa papirja,
narišem dva kroga in napišem recimo ime "Antoine"
ter nekaj, kar si zelo želite.
Papir razrežem po sredini, ga zmečkam v kroglice in zažgem.
Počakam, da zgorijo. –Nimate pametnejšega dela?
Posmehujete se mi. –Ja, ker ničesar ne razumem.
Oprostite, zaneslo me je, ker me to navdušuje. –Toda lepo govorite.
Vam to nič ne pomeni, ker nimate potrebnih orodij.
Kaj pa mi manjka? –Duhovnost.
Pragmatični ste. –Kje bi lahko našel malo duhovnosti?
Jo kje prodajajo? –V Indiji! To je hram duhovnosti.
Indija je dežela nadnaravnega, dežela mitov,
bogov, na tisoče zgodb.
Oprostite, imate mogoče aspirin?
Vas boli glava? Dolgočasim vas. –Kje pa, nič nima z vami.
Vljudni ste. –Ja, tabornik sem bil.
Pritisk v očesu čutim.
Lahko rečete: "Neskončno vesolje, naj moj glavobol poneha."
"Neskončno vesolje, naj moj glavobol poneha."
Vesolje prosite. Sama to ves čas počnem.
Videli boste, da deluje. Moč misli je neverjetna.
Ste poročeni? –Ne, še bolje.
Zaljubljen sem.
Krasno!
Lepo.
Kako ji je ime? –Alice.
Krasno, lepo ime.
Alica v deželi čudes.
Oprostite, ušlo mi je.
Nič hudega. –Gotovo ji pogosto to rečejo.
Človek si predstavlja veselo …
S čim se ukvarja? –Zidarka je.
Pianistka je. Izjemna pianistka. Po snemanju se mi bo pridružila.
Krasno.
Vesela sta lahko, da sta umetnika.
Priznati moram, da nisem imel tega v načrtu.
Želel sem biti svoboden in med razmišljanjem
me je našla glasba.
Ustreza mi.
Povem vam, glasba …
Glasba je zame …
Glasbo imate v krvi.
Veleposlanika gotovo malce skrbi.
Vokalakal rei!
Kaj to pomeni? –Hindujski izraz za umetnika.
Vokalakal rei!
Vsi so obnemeli. –Oprostite, vem.
Zdaj imajo uvid v našo razvpito francosko vzvišenost.
Res ste naredili vtis. –Malo se zabavam.
Včasih si mora človek privoščiti malce veselja.
Vi to gotovo veste, veleposlanik. –Ja, vesel sem, da …
Čudovito se imam. Mislil sem, da mi bo dolgčas, a mi je fino.
Roko na srce, to je bil namen. –Razumem vas.
Res je prijetno. –Pojem časa …
Pogrešate Francijo? –Niti najmanj.
Tu sem našla svoj smisel.
Počutim se bliže zemlji, zvezdam, življenju, vesolju.
Počutim se bliže duhovnosti.
Bliže ste neumnosti, niste daleč od tega.
Oprostite, smešno se mi zdi.
Rad bi se spreobrnil, ampak je prezapleteno.
Ne vidite povsod znakov?
Po tem si bom vzel teden dni dopusta. Preveč informacij je.
Pa moje vprašanje?
Ja, seveda.
Samo o tem razmišljam.
Obseden sem s tem. –Potem pa še naprej močno razmišljaj.
Malce sem obseden s tem vprašanjem, nič drugega.
Se lahko pomeniva, ko prideš? Trenutno sem rahlo utrujen.
Ljubim te. –Ja.
Ljubim te. –Ja, tudi jaz tebe.
Ljubim te užaljeno, vendar te ljubim.
Lepo spi.
Dober večer.
Smem naprej?
Ja, seveda.
Kaj se dogaja?
Pravijo, da sem vas ves večer gledala.
In kaj potem?
Soprog je imel izpad ljubosumja.
Sranje.
Žal mi je.
Smem sesti? –Ja.
Rekel mi je: "Nisi umaknila pogleda z njega!
Poberi se! Pojdi k njemu, če te tako privlači!"
In sem prišla. Na cesto me je vrgel.
Veste, v življenju rečemo eno, mislimo pa drugo.
Tole je malce … –Ne.
Eno je, kar rečemo, drugo pa, kar imamo pogum povedati.
Na kaj mislite ta hip?
Da je situacija prav absurdna, da me grozno boli glava
in da komaj čakam, da grem spat.
O čem ste razmišljali med večerjo? Niste mi povedali vsega.
Naj vam povem zdaj? –Ja.
Spraševal sem se,
ali se ji kdaj zgodi, da prevara moža.
Je dobra v postelji?
Ji je všeč analni seks? –Tako, torej.
Na obali Gangesa.
Tega si vas nisem drznil vprašati.
Jaz sem se spraševala, ali me želite božati.
Neposredni ste. –Tako ali tako me je vrgel ven.
Razumem, ampak … Presenetili ste me.
Po navadi sem rad … –Radi ste lovec.
To je moja naloga, vi pa ste me nabodli na harpuno.
Včasih je dobro zamenjati vloge. –Sploh ni slabo, ampak …
Misel na to me vznemirja.
Ste prepričani, da ne sanjava? –Sem.
Kdaj jutri snemate?
Prosim? –Kdaj jutri snemate?
Ob 10h.
Dobro.
Kako ste?
Antoine? –Laurent …
Dobro je, le malce upočasni pred klavirskim delom.
Prav.
Za pihala pa … –Jih dovolj močno slišiš?
Res bi lahko bila glasnejša. Malce povišajte pihala.
In pazi na usklajenost s spremembo kadra.
Pohitel si, posebej pri bližjih prizorih.
In violine? Naj bodo izrazitejše, ko nosijo glavno melodijo?
Izrazitejše? –Ja, malce.
Ste dobro? –Dobro ti gre, pizdun. –Hvala!
Soprog se opravičuje. Ni mogel priti, zato sem prišla sama.
Vsi so uživali v večerji, vsem ste zelo všeč.
Tudi jaz sem navdušen. –Posebej ruski veleposlanik.
Antoine? –Oprostite.
Ja? Oprosti. –Gremo od začetka? –Ja.
Razdelali bomo kodo, ampak gremo od začetka.
Spet od začetka.
Nocoj sem sanjal o vas.
Res? –Ja.
In kaj sem počela?
Prišli ste v mojo sobo, ker je imel soprog ljubosumni izpad.
Ne skrbite, ni bilo ljubosumnih izpadov.
Ravno nasprotno.
Nenavadno. Bili ste zelo …
Delovali ste prizadeto, hkrati pa zelo odločno. –Kaj res?
Želel sem vas potolažiti in kaznovati. Hecno, ne? –Res.
Tu je bilo posnetih večino indijskih "čapati" vesternov.
Čapati? Špageti vesterni?
Ne, čapati vesterni. Čapati je indijski kruh.
Hvala vam za ta čudovit trenutek.
Ne bi kosili z nami?
Na hitro bomo nekaj pojedli, potem pa nadaljujemo.
Ne bi želela biti v napoto.
Vse je pikantno. V Indiji smo.
Vendar je zastonj. –Tudi v veleposlaništvu je bilo.
Nisem rekel, da ne. –Upam. –Antoine, gospa?
Rad bi vama predstavil dobra prijatelja,
zvezdnika Priyansha in Kalki.
Me veseli. –Enako.
Veleposlanikova soproga, Antoine Abeillard. –Me veseli.
Lepi ste. –Hvala.
Ja, prelepi. –Tudi vi. –Hvala.
Odlično. Dober tek. –Všeč so mi vaši lasje. –Niso pravi.
Dober tek. –Kam bomo sedli? –Na teraso.
Takoj pridem.
Všeč mi je ta umetniška družba. Za spremembo je zabavno.
Si predstavljam.
Saj niste cele dneve zaprti v veleposlaništvu?
Ne, saj grem ven.
A če ne bi imela načrtovanega potovanja, bi vsak dan prišla sem.
Torej potujete?
Ja, recimo.
Malce težje govorim o tem,
vendar se pripravljam na romanje za plodnost.
Romanje za plodnost? –Vidim, da dvomite.
Ne.
Ne uspe mi zanositi.
Ker pa se zelo ljubiva, si s soprogom želiva otroka.
Se ne bi bilo preprosteje redno ljubiti?
Ne uspe nama. –Ljubiti se?
Ne, narediti otroka. –A, tako.
Morda potrebujeta čas.
Veliko žensk je prehodilo to pot.
Zadeva je psihološke narave in je odvisna od naše lastne zgodbe.
Še posebej, ker moje misli niso vedno preproste.
Kako potem poteka to romanje za plodnost?
Neverjetno je. Greš v sveto mesto Benares.
Gre za hindujsko slavje, ki trenutno poteka.
Milijoni romarjev se kopajo v sveti reki Gangesu.
Tam se srečajo tri reke. –Ja, vem za Ganges.
Vsaj to vem.
V Indiji je veliko reči povezanih s čiščenjem, nečistim in čistim.
Ljudje si hodijo h Gangesu očistit dušo, svojo bit.
To je vrnitev k sebi.
Oseba se očisti posvetnih grehov.
Tu in tam je dobro zapustiti zemeljsko telo,
da bi prekinili reinkarnacije. Vidim, kako me gledate.
Ne, kar nadaljujte. Pragmatičen sem, oprostite.
Razumem. Tudi za plodnost je obred.
Vrč, ki predstavlja Mater Zemljo,
potopiš v Ganges,
potem pa obiščeš Ammo na jugu Indije. –Kaj je Amma?
Amma je …
Neverjetno je.
Je ena današnjih duhovnih voditeljic.
Ženska je. Predstavljajte si boga.
Ona je njegova inkarnacija.
Esenca svetosti.
V življenju je ogromno božanskega. Vsi ga nosimo v sebi, tudi vi.
Ko ste snemali, je bilo v tem božansko.
Glasba je povsem božanska.
Ta ženska daje brezpogojno ljubezen.
Nima ega, želja. Včasih objame deset tisoč ljudi na dan.
Čudovita anekdota o plodnosti je.
Ženska, ki ni mogla imeti otrok, je obiskala Ammo.
Objela jo je, ta pa ji je rekla: "Rodila boš otroka."
Ženska je šla h ginekologu, ki ji je rekel, da ni noseča.
Vrnila se je k Ammi, ki je rekla: "Noseči ste, rodili boste. Prisežem."
Znova je šla na pregled, toda ultrazvok ni pokazal ničesar.
Minilo je 9 mesecev, pa 10 in po 14 mesecih je rodila.
Zgodil se je čudež.
Morda gre za legendo, toda vsekakor je čudež.
In kot sem vam povedala, verjamem v čudeže.
Bi lahko ozdravila mojo migreno? –Migrena ni za Ammo nič.
Še marsikaj zahtevnejšega doseže, le če verjamete.
Kdaj imate let?
Ne potujem z letalom. Bojim se letenja.
Z vlakom grem. Romala bom kot Indijci.
Rada bi to doživela.
Želim plačati, nekaj narediti.
V namaste slogu.
Navdušeni se zdite. –Rada bi potovala kot Indijci.
Kaj vam je najbolj všeč pri soprogu? –Kaj mi je najbolj všeč?
Všeč mi je … Eleganten je.
Velikodušen.
Pošten, iskren,
čist.
Ne mara laži
in sanja o tem, da spremeni svet.
Je to dovolj? –Seveda.
Lahko hkrati spreminja svet in skrbi za vas?
Je to mogoče? –Seveda je.
Veliko dela ima. –Res je.
In velikokrat se preizprašuje.
Všeč so mi taki ljudje.
Mene navdušujejo vprašanja, ki jih nihče ne vpraša.
Recimo? –Ne vem, od kod pridejo.
Recimo, kdo si izmisli predsodke.
Kdo je odločil, da so odsotni vedno krivi?
Kako težka je tehtnica? In podobno. –Zanimiva vprašanja. –Ključna.
Kje so posedale lastovke, preden so izumili telefonske žice?
Zakaj merimo hitrost svetlobe, ne pa tudi hitrost teme?
Bistvena vprašanja. –Vidim, da niste tako pragmatični.
Komu dolgujemo zadnji dih?
V katerem trenutku se odloči bumerang spremeniti smer in zakaj?
Res se nisem nikoli vprašala tega. –Zakaj ne? –Ker nam ni mar.
Tako je!
Ne sprašujemo se tega, ker nam ni mar. –Res je. –Meni pa je mar.
Kako ste spoznali svojo pianistko?
Vprašali ste me po soprogu, zato vas jaz po pianistki. –Pošteno.
Kako ste jo spoznali? –Zamudil sem vlak.
Smem? –Seveda, saj je last vseh. –Hvala.
Čudovito igrate. –Upam. To je moj poklic.
Pogosto igrate na postajah? –Vsak dan.
Lažje je, kot dolgočasiti sosede.
Če tu dobro igraš, ljudje poslušajo. Če ne, gredo dalje.
Stvari so jasne.
Tudi vi se znajdete. –Upam, to je tudi moj poklic.
Dobri ste.
Malo jih spraviva ob živce.
Lepa zgodba.
Ja, lepa je, kar je redko. –Ja, res.
Se pogosto zaljubite?
Naj bom iskren?
Nenehno.
Iskren sem! –Zelo ste iskreni, kar je dobro.
Ampak to je mrzla prha. Izgubite redkost. –Vem.
Čudno se bo slišalo, toda zaljubljen sem v ljubezen. Všeč mi je občutek.
Razumem. –In to na vseh področjih.
Pri ženskah, glasbi, povrtnini, vsem. –Povrtnini.
Torej se ne zaljubite v osebo, temveč v občutek ljubezni,
zato tečete od ene ženske k drugi.
Predvidevam, da jih pogosto varate. –Nenehno.
Vsaj odkriti ste.
Ne splača se navezati na vas. –Niti pod razno.
Izvolite.
Morda vas ne bom več videla.
Se bova poljubila? –Seveda.
Vso srečo za naprej. –Hvala, enako.
Pozdravite gospoda veleposlanika. Hočem reči Samuela.
Držite se. –Hvala.
Za glavobol poskusite zmečkano banano, žlico pulpe tamarinda in ščepec soli.
Poskusite, deluje! –Ja, potem pa pristanem v bolnišnici.
Nasvidenje, gospa! –Poglej tega lenuha!
Ne ustavljaj se!
Ambasadorka je simpatična. –Zlepa ni odšla.
Oprosti, jaz sem kriv, ker sem jo povabil.
Kako kaj tvoj glavobol? –Ne najboljše.
Dovoli, da pogleda.
Krvni strdek lahko
vsak trenutek odleti.
Ne skrbi. –Počakajte.
Če je tako, moram nazaj v Pariz.
Potovanje ne pride v poštev zaradi pritiska na letalu.
Pretvegano je.
In medtem ko klepetamo, čas teče.
Rahul, tole se mi ne zdi v redu. Niti najmanj v redu.
Če imam kaj resnega, bi raje izvedel za to v Parizu.
Pojdiva. –Čakaj, samo še pet minut.
Če je to mojih zadnjih pet, bi jih raje bolje izkoristil.
Mi je že bolje. –Naj te pregleda. Gotovo ni nič.
Gospod Abeilard!
Nekaj sem te želel prositi.
Moje prve sanje so seveda najin otrok.
Toda če ti uspe, bi želel, da Ammi omeniš še moje druge sanje.
Za to jo bom še posebej prosila.
Kaj počneš ta hip?
Svoji ženi poljubljam roko.
Lepo. Dobro je poljubljati roko svoji ženi.
Nežna je.
Te moti, ker ti kar naprej govorim, da te ljubim?
Ne, všeč mi je.
Kje pa si zdaj?
Ojoj, ženo peljem na postajo. Huda nadloga.
Kaj pa vi tu?
Tako me boli glava, da sem se odločil za …
Duhovno medicino.
Dovolite.
Presneto, tole je …
Res ste pogumni.
Kako ste vedeli, da sem na tem vlaku?
Poklical sem vašega moža. Rekel je, da vas bom ujel z letalom.
Imate kaj proti? –Ne.
Greva zdaj z barko? –Ja, z barko in avtobusom.
Je čoln ali barka?
Ne, majhna barka.
Pravzaprav ne vem.
Noro je sedeti tu.
Lepo je.
Ne bi morali z Rahulom k zdravniku?
Ja, bi.
Ucvrl sem jo. Prestrašil sem se.
Ne maram slabih novic.
Se bojite zdravnika? Še vedno ste mamin sinček.
Vsekakor.
Ko sva že pri tem, ličnice imate kot moja mama. –Kaj res?
Je bila lepa? –Mnogo več.
Ljubezen mojega življenja je.
Pa oče?
Očeta sem spoznal šele pred kratkim. –Kako to mislite?
Vas res zanima? –Ja. –Resno?
Naj živi Francija!
Dajmo, otroci Domovine!
Pogosto vabite tujce na kosilo?
Ne, tokrat je prvič. –Res?
Najlepša hvala.
Zakaj me tako gledate? Zakaj?
Ker vas prvič vidim.
Se poznava?
Morda.
Ste policaj?
Ste kaj zagrešili? –Ne vem, o čem govorite.
Annie Abeilard.
Kdo? –Annie Abeilard. Vam to ime kaj pove?
Francozinja? –Ja.
Poznal sem veliko Francozinj.
Louise, Martine … –Annie Abeilard, igralka.
Igralka je bila, vi pa igralec. –Jaz igralec?
Poskusil sem se, vendar brez uspeha.
Leta 1977 ste v filmu Ettora Scole igrali stransko vlogo.
Tako je, to je bil …
Zelo smo se ljubili. Odličen film!
Torej? –No, tu sem.
Ne razumem.
Annie! Annie!
Mojbog!
Poglej me. Ne, naravnost me glej.
Prosim, ne premikaj se. Zdaj me ubogaj.
Čakaj, ne premikaj se.
Poglej desno, zdaj pa vame.
Ne premikaj se. In zdaj levo.
Lep si. Toda roko na srce, sam sem bil lepši.
Tvoja mama je takoj opazila.
Tole je pomembno. Kdaj me je prvič omenila?
Kdaj?
To je bilo
pred tremi meseci.
Tik pred svojo smrtjo.
Pred smrtjo. In?
Kadar koli sem jo vprašal, kdo je moj oče … –Kaj je rekla?
Rekla je …
"Zguba je bil.
Manj veš o njem, bolje bo zate."
"Manj veš o njem,
bolje bo zate."
Mu vaša mama ni povedala, da je noseča?
Ne.
Samo avantura je bila.
Avanture so vselej zapletene.
Ste po tem še kdaj videli očeta?
Še več. Vselil se je v moje stanovanje.
Da nadomestita izgubljeni čas.
Lepo je, ne?
Povejte, kam sploh greva.
Prečkava Ganges, sedeva na avtobus in greva na melo.
Tam se bova kopala v Gangesu. Čaka naju deset milijonov ljudi.
Upam, da bo po kopanju glavobol minil. –Zato sem tu.
Vas še boli? –Zdaj je znosno.
Ta obred zažiga je fascinanten, ne?
Pravijo, da je to najhitrejša pot do reinkarnacije. –Res?
Veste, po mojem ne bomo nikoli zares izvedeli, od kod pridemo in kam gremo.
Zato moramo izkoristiti tisto, kar nam je dano.
Res je.
Kdaj bomo prispeli?
V Indiji veš, kdaj se boš odpravil, ne veš pa, kdaj boš prispel.
Imate mogoče aspirin?
Dvomim. Pogledala bom, kaj imam.
Malo parfuma imam. –Ne. –Nočete?
Čakajte.
Mogoče imam bonbonček. Ne, ni jih več.
Nimam bogvekaj, žal.
Samo eno besedo reci in grem.
Dvignil bom roke od vsega.
Odprla bova majhno stojnico s palačinkami.
Ne, še bolje. Na nan-stojnici bova prodajala nan.
Ta vaš prijatelj je simpatičen.
Kaj?
Ja, seveda.
Spreobrnjenega prepričuješ.
Pravzaprav se ne strinjam povsem z njim.
Dve šoli sta. Šola Jeana–Charlesa in …
Vidite strto srce na vetrobranskem steklu?
Zdaj tudi vi vidite znake. –Seveda, z vašo pomočjo.
Ko sva že pri srcih, kaj je za vas ženska?
Vas res zanima?
Izpopolnjen moški.
Nisem na dopusti brez tebe, ljuba. Dva dni sem si vzel.
Malo oddiha, nič drugega.
Pol leta sem že v studiu, potrebujem oddih.
Ne preživljam ljubezenskega konca tedna z ambasadorko.
Sicer pa nisva sama, deset milijonov nas je.
V Ganges bo stopila.
Poljubček, ljubica. Poklical te bom. Ljubim te.
Malce sva se izgubila.
Mislim, da morava tja.
Kakšno glasbo bi izbrali za takšen množičen prizor?
Brez glasbe bi bil.
Žvižgajoči tip ne bi bil slab. Ali pa ustna harmonika.
Končal bi s klavirjem in simfoničnim orkestrom.
Ja, lepo bi bilo.
Kam greva?
Pojdiva do pristanišča, naprej pa ne vem.
Mislim, da tja. Prečkala bova Ganges
in šla k ljudem, ki opravljajo obredno umivanje.
Ja, ljubi.
Ne, vse je v redu.
Nepredstavljivo je. Kar ne moreš verjeti.
Neresnično, prečudovito.
Množica ljudi. Brez besed sem.
Mislim, da se dogaja nekaj zelo močnega.
Tu je, nasproti mene sedi v čolnu.
Nekaj ti želi povedati. –Hvala.
Gospod veleposlanik, moje spoštovanje.
Dobro, hvala.
Morda bo moja draga prej prišla v Mumbaj.
Bi lahko poslali avto ponjo?
Zelo ste prijazni. Najlepša hvala.
Izvolite soprogo. Nasvidenje.
Hvala. Ja. Ja, vem.
Ne skrbi, prihodnje leto bomo prišli vsi trije skupaj.
Z otročičkom. –Upam, ljuba moja.
Tudi jaz. Poljubček. –Nasvidenje.
Ja, ljubica?
Oprostite, minister.
Je vse v redu?
Res je impresivno.
Ne vem, ali se bom tudi sam okopal.
Zaradi strahu ali ker ste slabič?
Vsekakor slabič.
Občutek bi imel, da goljufam, da bi sklenil dobro kupčijo.
Razumem. –Nekaj vam bom prebral.
"Ganges na nekaterih mestih ne vsebuje več kisika
in zato življenje v reki ni mogoče.
Več kot tretjina kanalizacijskih voda se izteka v reko brez filtracije.
Število koliformnih bakterij doseže celo 1,5 milijona na centiliter.
Vem, nehajte! Vse to sem že prebrala.
Toda voda je pitna. –Pa ja! –Ja, pitna je.
Anna, seveda ni pitna. –Verjamem vsemu, kar rečete. Cepec!
Ljudje se ne hodijo sem umivat, temveč očistit.
In ne zboli teh vseh 15 milijonov.
Včasih govorite traparije. –Kaj počne tale?
Morali bi se okopati zaradi glavobola. –Počakajte.
Čakaj! Nič ni.
Kaj počneš? –Snemam. –Kaj snemaš?
Dokumentarec o meli. –Posnel si naju.
Ja, v kadru sta mi bila. –Žal ne bo šlo. Izbriši.
Je zdaj v redu? –V redu je, hvala. Lep dan.
Kaj je hotel? –Dokumentarec snema.
Veš, kje lahko kaj pojeva? –Prosim?
Kosila bi rada. Veš, kje lahko jeva?
Tega verjetno še nista videla.
Mogoče na fotografijah.
Sadhuji so obsedeni z ločevanjem telesa od duha.
Verjamejo, da lahko z osredotočanjem …
Ja? –Da lahko pozabijo na bolečino. In očitno res.
Polno je fakirjev in podobnega.
Tale Raaj sploh ni lahek.
Naj poskusim še jaz?
Čutim, da bi lahko. –Res bi vas rad videl. –To je izziv.
Vidim vas.
Res?
Tudi jaz vas vidim. –Vem.
Kaj gledate? –Vas.
Ste dobro spali?
Spal sem.
Kaj berete?
Imenuje se On + ona.
To je knjiga
o človeštvu.
Kako se moški in ženska,
kot Adam in Eva,
združita in to je pripeljalo do tega, da nas je 7 milijard.
Govori o razmišljanju,
potrpljenju, postu.
O pomembnih življenjskih vrednotah.
Očitno verjamete v te traparije.
Vse življenje lahko preživiš, ne da bi bil v stiku s sabo.
Prav tako je mogoče, da se sploh ne spoznaš in si vse življenje lažeš.
Zdaj nisem v stiku sam s sabo? –Ne.
Sva tu jaz in še en jaz? –Ja. Tudi jaz ne vem, kdo ste.
Kar naprej se šalite … –Tudi jaz ne vem, kdo ste vi.
On + ona je pravzaprav …
Kaj počnete?
Vas igram. –Prav, dajte.
Kako je biti jaz? No, začnite.
Ne boste užaljeni? –Ne bom.
Jaz pa bom igrala vas. –Prav.
Jaz sem Anna, vi pa Antoine. –Antoine sem.
Vašo kapo si bom nadela. –Jaz bom vzel vašo knjigo.
Malo se bom zravnal.
Vi pa vedno na pol ležite, kot da vam ni mar za življenje.
Vseeno mi je za vse. –No, pa sem ambasadorka.
On + ona je več kot zgodba. Dejansko je to knjiga …
To je knjiga o doživljanju sebe, o altruizmu in skupnosti.
Sploh ne govorim tako. –Nadaljujeva ali ne?
Dejansko govori knjiga …
Zanimivo je, ker govori o ljudeh različnih narodnosti,
ki se odločijo za skupni post.
Odločijo se skupaj postiti, da bi našli skupni jezik, jezik srca.
Stojte. Jaz sem na vrsti. Veste, kaj se dogaja z bumerangom?
Komu, klinca, je to sploh mar? Če se bumerang vrne ali ne?
In vaše posrane lastovke? Kje so sedele pred žicami?
Mislim, da ste užaljeni, ker ste se maloprej videli.
Kje pa! Ne bodite smešni!
Slišali ste sebe, in to vas je pretreslo.
Ne bodite smešni. –Pretreseni ste. –Nisem.
Ste. Težko je videti samega sebe.
Ne, temveč je ta imitacija … –Anna, zbudite se, čas je.
Naj dokončam. V vaši glasbi je nekaj božanskega.
Toda v hipu, ko odprete usta, je človek razočaran.
Skoraj vedno.
Namesto ust bi morali imeti oboo. Tako.
Lepo je, poetično.
To je inštrument revnih. Vam je všeč? –Ja.
Ne bom več govoril, samo žvižgal. –Res je.
Se strinjate ali ne?
Greva za tem vlakom še z enim? –Ja.
In potem z barko.
In nato prideva do Amme.
Amma, ki deli objeme.
Kako je z vašim glavobolom?
Tu je, sliši vas.
Ste šli na to pot zaradi mene ali zaradi glavobola?
Kaj bi radi slišali?
Kaj bi vam bilo všeč?
Saj veste sami.
Zaradi glavobola sem prišel.
Halo?
Ja, dobro sem. Kje si?
Kje si? –Na letalu čakam na prtljago.
Že? Avto bi moral čakati nate.
Rekli so, da bo prišel šofer.
Super, odlično.
Prav, ljubica.
Kmalu se vidiva. Ljubim te. –Tudi jaz tebe.
Poljubček.
Srečno pot.
Namaste.
Nehajte! –Prav, bom.
Draga dama, dobrodošli v Indiji. –Hvala.
Res lepo od veleposlaništva, da so poslali avto pome.
To je običajno. –Je veleposlanik prijeten?
Ja, zelo prijeten. Zelo.
Meni je zelo pri srcu.
In njegova soproga? –Tudi.
Rekel bi, da gre za izjemno žensko.
Gospod veleposlanik?
Gospod veleposlanik,
večerja na ruski ambasadi je prestavljena za pol ure.
Torej pridem tja ob 20.45. –Da, lahko pridete v zadnjem hipu.
Pridete s svojim avtom ali s šoferjem?
S šoferjem bom prišel. Skupaj s šoferjem.
Skupaj bova prišla. Hvala za klic.
Nasvidenje, veleposlanik. –Zakaj ste me posedli zadaj?
Kar tako.
Tu in tam se tako pošalim. Rad se šalim.
Tako sem spoznal svojo soprogo.
Oprostite!
Ob kateri uri se odpre veleposlaništvo? –Ob desetih.
Veste, vse so mi ukradli. Nocoj sem izgubila vse.
Nimam več torbe, dokumentov, potnega lista, ničesar.
Niti za kavo nimam več.
Ste torbo izgubili ali so vam jo ukradli?
Ne vem. Zaspala sem na vlaku in …
Ne vem, ničesar se ne spomnim.
Sedite v avto. Spila bova kavo
in vse mi boste pojasnili.
Ste prepričani? –Povsem.
Delate na veleposlaništvu? –Ja, lahko bi tako rekli.
Kako dolgo čakaš na potni list? –V miru se bova pogovorila o vsem.
Lahko res sedem v avto? –Seveda. –Prav.
Pravzaprav …
Nimam več ne naslova, ne telefona. –Nisem vas slišal.
Kdo sploh ste?
Veleposlanikov osebni šofer.
S čim se ukvarjate?
Profesorica sem. –Profesorica česa?
Orientalske filozofije.
Zato ste prišli v Indijo. –Tudi.
Od nekdaj mi je bila všeč.
Kam točno greva? Natočila bova gorivo, spila kavo
in se vrnila v veleposlaništvo.
Tam vam bom predstavil veleposlanika.
Eno uro sem mislila, da je šofer.
Ko mi je povedal, da je veleposlanik,
sem se že zaljubila v šoferja.
Lepa zgodba.
Bova kmalu tam?
Ne, še barka naju čaka, ampak tisto bo hitro.
Novo prijateljico imam.
Zelo sva si blizu.
Upam, da ga bodo popravili. –V Indiji so postanki običajni.
Kaj je to? –Arašidi. Samo to sem našel.
Hvala.
Ne mislite, da pretiravava?
S čim?
Z vsem.
Sami ste prišli na postajo, ne? –Ja, vem.
Traparijo sem naredil. Ne bi smel.
Žal mi je, toda imam občutek, da ste na dobro poti,
da pozabite moža, s katerim si želite otroka,
jaz pa bi ponižal žensko, ki se želi poročiti z mano.
Nelagodno mi je zaradi tega.
Ne vem. Mogoče.
Če seštejem vse trenutke,
še od večerje na veleposlaništvu, vse znake, ki ste mi jih dajali …
Jaz sem vam dajala znake? –Ja, ste, Anna.
Kakšne znake sem vam dajala?
Pretiravali ste s hojo po Gangesu v mokri bluzi.
Malce nerodno mi je bilo pred drugimi.
To v Gangesu je bil obred.
Sveti obred.
V Gangesu so vsi mokri, seveda sem bila tudi jaz.
Tako kot vsi drugi. Žal mi je, nisem mislila, da se boste tako odzvali.
Ostalo je bonton. Ljubezniva sem in vljudna.
Nasmiham se, saj sem ženska.
Morda sem zaradi tega vlačuga.
Ne, nisem rekel tega. Poenostavljate.
Tudi vi ste krivi. Poglejte se.
Zapeljivi ste, duhoviti, brezskrbni.
Kako naj bi se vedla? –Ne jokajte.
Ne jokam, toda kako naj se človek vede do vas?
V riti sva. V riti.
Poglejte se! Kar naprej se šalite, me spravljate v smeh.
Kaj naj bi naredila?
Avanture ne prinesejo nič dobrega. Veva, kako se končajo. Nikakor.
Kot sva začela, se bova zaletela naravnost v zid.
Morda delujem spogledljivo, vendar vas res izjemno cenim.
Čudoviti ste, ne želim vas prizadeti.
Kot ne samega sebe. –Hvala.
Hvala, ganjena sem.
Mogoče sem vas le malce spodbujala. –Drug drugega sva.
Kaj bova naredila zdaj, ko ste že tako pametni?
Nadaljevala bova.
Vi greste k Ammi, jaz pa nazaj.
In glavobol?
Še vedno je tu. –Potem morate tudi vi k Ammi.
Ni druge rešitve. Vi jo bolj potrebujete.
Prav, torej greva k Ammi, toda kot prijatelja.
Veste,
to, kar ste ravno naredili, je še huje,
ker si vas zdaj še bolj želim.
Te vaše besede
so grozno seksi.
To ni bil moj namen.
Rad bi, da se iz tega oba česa naučiva.
Sliši se malce pompozno … –Ne, v redu je. Prav imate.
Zdaj ste mi še bolj všeč.
To so težave bogatih.
Nič hudega. Malo arašidov vam pustim.
Dajmo, gremo!
Je to poroka ali pogreb?
Mislim, da poroka.
In kam gredo potem?
Verjetno k Ammi po blagoslov. Tam jih bova znova srečala.
Veste, da sem odrasla na barki? –Res?
Starša, ki sta me posvojila, sta bila mornarja.
Življenje sem preživela na splavu v rečnih kanalih.
Ko grem v Francijo, ju obiščem na splavu.
Še malo, pa bova tam.
Res lepo od tebe.
Prenesla mu bom pozdrave.
Poljubčki. Se slišiva.
Samuel je bil.
Alice bo ostala v veleposlaništvu.
Mislim, da je vse v redu. –Prijazno od njega.
Po Ammi grem z letalom nazaj.
Prav.
Čutim, da se bom z vami težko pogovarjala kot s prijateljem.
Za začetek se lahko tikava. –Ja.
Si v redu? –Sem.
In ti? –Ja, dobro sem.
Ko si z nekom prijatelj, izveš vse mogoče.
Katero glasbo bi izbral za ta prizor na barki?
Opero. –Resno? –Nedvomno.
Res? Ampak nisi še napisal opere.
In kaj je filmska glasba?
Ne razburjaj se. –Filmska glasba je opera.
Če bi Mozart živel v času filmov, bi pisal glasbo zanje.
Poglej Chopina, Rahmaninova. Njihove uspešnice uporabljajo v filmih.
O čem pa bi govorila ta opera? –O ženskah nasplošno.
Toliko jim dolgujem.
In to bi napisal ti? –Ja, jaz bi to napisal.
In kaj bi povedal? –Preproste stvari.
Resnico. Da imajo v devetih od desetih primerov prav.
Toda vedno začnejo z desetim.
Malce pa te le poznam.
Ne znajdem se s tem tikanjem.
Težko ob tem najinem odnosu rečem: "Si v redu?"
Potem imam še boljšo zamisel. –Povej. –Poskusiva v tretji osebi.
Gredo gospa k Ammi? –Seveda. Gredo gospod tudi?
Gospod gre k Ammi, potem pa leti nazaj.
In še vedno ga malce boli glava. –Po srečanju z Ammo mu bo bolje.
"Moja religija je ljubezen." Amma
Dober dan. Sobo g. Abeilarda, prosim.
Ste dogovorjeni? –Ja, čaka me.
206, drugo nadstropje. –Hvala vam. –Prosim.
Alice, spusti pištolo!
Ne, stoj!
Ste se naspali? –Niti ne.
Normalno je.
Ni šlo drugače.
Pretežko breme.
Škoda.
Veste, kaj pravijo Indijci? –Ne.
Pravijo, da se je treba v tem življenju pripraviti za naslednjega.
Da je ta kot groba skica.
Ste medtem za zajtrk?
Vaše sanje niti niso tako neverjetne. Lahko bi se zgodilo.
Kakšna groza.
Mislim, da nisem bil še nikoli tako slab.
Niti prvič.
Z vsako novo žensko je prvič.
Katera je bila prva? –Mamina najboljša prijateljica.
Mama je hotela za sina vedno najboljše učitelje.
Paula ji je bilo ime.
Velike prsi, odlična učiteljica.
Lepo je imeti tako razumevajočo mamo.
Ja, bilo je …
Oprostite. –Nehajte.
Mislil sem, da ne bova nikoli končala.
Pravzaprav mislim, da sem vam narobe pristopil.
Ne, čudovito je bilo. Pristop je bil pravi.
Preveč konvencionalna sva bila.
Mogoče.
Samuel me kliče.
Oglasite se.
Halo?
Kako si?
Dolgo se nisi oglasila. –Oprosti, daleč od telefona sem bila.
Zunaj na terasi zajtrkujem.
Vso noč sem te klical. –Res? Izčrpana sem bila.
Amma me je utrudila. Ganilo me je.
Zaspala sem kot dojenček in nisem slišala telefona. Oprosti.
Je bilo pri Ammi kaj narobe?
Ne, izjemno je bilo.
Še nikoli me ni nihče tako objel.
Pa Antoine? –Kaj je z njim?
Je tudi njemu pri Ammi odleglo?
Mu je pomagalo pri glavobolu?
Ja, kolikor vem.
Je s tabo? –Ja.
Hočem reči, v svoji sobi je.
Ni ga tu.
Mislim, da se bom vrnila nocoj.
Kdaj imaš vlak? –Ne grem z vlakom, ampak z letalom.
Se ne bojiš več letenja?
Po Ammi se ničesar več ne bojim.
Se bo Antoine vrnil s tabo?
Ne vem, nisem v njegovi glavi.
Čakal te bom na letališču. –Prav.
Sporočila bom, kdaj pristanemo.
Kakšna glasba je to pri tebi?
Uglaševalec uglašuje klavir.
Pazi nase.
Se vidiva. –Poljubček. Se vidiva.
Obžalujete?
Ne, niti najmanj.
Želela sem si tega. In vi?
Obžalujem, ker nisem bil dober.
Komu mar? Niste bili slabi.
Vse skupaj je vplivalo na naju.
Morda nisva bila povsem sproščena v mislih.
Mogoče sva si podzavestno želela, da bi bilo slabo.
Zase ste bili slabi, zame pa ne.
Ne bo jima preprosto pojasniti, da nama je spodletelo.
Mu boste povedali? –Ja.
Povedala mu bom. Tako mi je ljubše.
Morda mi bo lažje odpustil, če mu bom povedala resnico.
In vi?
Seveda ne.
Ne bo preprosto. –Preveč preprosto bi bilo povedati.
Oglasite se.
Jaz sem se oglasila, zdaj ste na vrsti vi.
Dajte.
Prosim?
Ja? Kako si?
Na veleposlaništvu so vsi zelo pozorni.
Kako si ti? Kako je glava?
Bolje. Ne vem, ali zaradi Amme, vendar mi je bolje.
Dobra novica.
Ta Amma je čudovita. –Boš prišla nocoj na letališče?
Seveda. –Dobro.
Razmišljal sem. Morda ni dobro, da spiva v veleposlaništvu.
Prijazni so. Užalila jih bova, če odideva.
Hočem reči, njega. Veleposlanika.
Prav. Se vidiva. Poljub.
Kakšna predstava!
Če se še vsi štirje srečamo na letališču …
Lepo je.
Kaj je to.
Romeo in Julija. Julija in Romeo.
Nosilna skladba iz Rahulovega filma. Antoinove glasba.
Vseeno je lepo. –Res je.
Človek misli, da se te stvari dogajajo drugim
ali v gledališču.
Zato se morava domisliti gledališkega preobrata.
Kot recimo kaj?
Vsaj dostojanstvo si morava rešiti.
Rešiti dostojanstvo? Pred čim, pred kom?
Rešiti dostojanstvo …
Prosim?
Kaj? Washington!
Recite premierju, da ga bom poklical čez deset minut.
Ravno sem prišel na letališče po soprogo.
Čudovita novica!
Hvala!
Ljubi, si dobro? –In ti? –Ja.
Antoine. –Živjo, Samuel.
Alice. –Me veseli. Anna.
Bi kavo?
Lahko. –Lahko gremo tja.
Kako je bilo pri Ammi?
Neopisljivo.
15 ur nenehno objema ljudi.
Sprva človek dvomi, vendar kmalu uvidi lepoto vsega.
Čarobno je. Res daje ljubezen. Zdravi.
Povsem nora izkušnja.
Kot deklica je, ganljiv pogled ima.
Plemenit in čist.
In vaš glavobol?
Izginil je. –Neverjetno.
Seveda zate še ne moremo vedeti, ali si noseča.
Ja, prezgodaj je še. –Čeprav …
Z Ammo … –Nikoli ne veš, čudeži se dogajajo.
Kajne, Antoine? Pri Ammi nikoli ne veš.
Kar se mene tiče, je delovalo.
Premestili me bodo v Washington. –Res?
Saj to je čudovito. Bravo!
Je Washington vrhunec?
Vrhunec nad vrhunci. –Vrhunec za veleposlanike.
Vesela sem, da bom živela v Ameriki.
Pa tvoje snemanje v New Yorku? Ne bi moralo trajati dlje?
In zakaj si ti tako hitro zapustil snemanje?
Saj sem ti rekel. Potreboval sem …
Odmor.
Samo montaža je ostala, to pa zmoreta Rahul in Laurent sama.
Poslušajte, kratek bom.
Oba sta si šla napolnit baterije
in zdi se mi, da so rezultati
večkratno presegli pričakovanja.
Ja? –Ja?
Kot si predstavljaš, sem te ves večer klical zaman.
Ker vem, da nikoli ne ugasneš telefona, me je hitro zaskrbelo.
Poklical sem recepcijo hotela. Vezali so me v tvojo sobo.
Ker je telefon zvonil v prazno, sem poklical vaše dekle
in jo prosil, naj vas skuša doklicati.
Tudi pri vas se ni nihče oglasil.
Tako naju je dvojno skrbelo.
Ker ni moglo biti huje,
sem jo povabil na pijačo, ki se je spremenila v dve in tri.
Veliko sva se pogovarjala,
zamišljala sva si vse mogoče scenarije. Celo več.
Ker sva bila prestrašena in napeta,
rekel bi, da celo nesrečna,
je Alice začela igrati
od Chopina, prek Mozarta do Ravela.
Družba vaše soproge mi je postajala vse ljubša.
V trenutku nezbranosti ali obupa, še sam ne vem,
sem si jo drznil poljubiti.
Ta poljub je trajal malo dlje.
Ko sva se zjutraj zbudila,
sva sklenila, da bi vama bilo najpametneje skupaj povedati,
da bi tudi vama olajšala ali pa otežila zadevo.
Kajti resnica vselej zmaga. Zato tudi je tako kruta.
Vam se zdi to smešno. Niste res nikoli resni?
Alice, mi lahko odpustiš, ker sem zataval s poti?
Ne, ne morem.
Žal mi je, vendar ne morem.
Pravzaprav si mi naredil uslugo.
Mi odpustiš?
Prosim? –Mi odpustiš?
Ne.
Pridigate nama, toda morda bi se moralo vse skupaj poleči.
Mislim, da se je nocoj že dovolj ležalo.
Dobro. Mislim, da bom šel končat svojo glasbo.
Greš z mano?
Ne? Prav.
Ostanemo v dobrih ali slabih odnosih? –V nobenih.
Kakor koli, hvala. Tudi meni ste naredili veliko uslugo.
Veselilo me je. –Tudi naju.
Zakaj je ljubezen edino zdravilo za bolečino, ki jo povzroči?
Žal mi je. Ne bi mi bilo treba narediti tega.
Upam, da mi boš sčasoma odpustil.
Čudovit moški si, vse sem uničila.
Želela bi ti samo povedati, kaj se je res zgodilo sinoči.
Ni potrebe, predstavljam si. –Narobe si predstavljaš.
Želela sem te vprašati, ali razmišljaš o rečeh, za katre nam je vseeno.
Ne. –Kako težka je tehtnica? Kdaj se bumerang odloči obrniti?
Zakaj merimo hitrost svetlobe, ne pa tudi hitrost teme?
Kje so lastovke sedele pred žicami? Znaš odgovoriti na to?
Znaš ti? Mene ta vprašanja vedno bolj navdušujejo.
Zdijo se mi celo bistvena.
O tem bi morali razmišljati, vse drugo je dolgočasno.
Za drugo nam ni mar, ker je življenje dolgočasno.
In ne vem več, kaj hočem niti kaj želim.
Hvala ti za vse. Hvala za naju.
Hvala, ker si mi rešil življenje.
Ničesar ne vem.
Vesela sem, da sem vas spoznala.
In ljubila sem te.
Prosim, ostanite še malo.
So bile te neumnosti potrebne? Med nama ni bilo nič.
Lahko bi se zgodilo. Moralo bi se.
Želeli ste, da ohraniva dostojanstvo. –Ni mi mar za dostojanstvo.
Ste jo že pozabili?
Najboljši spomini so tisti, ki jih lahko pozabimo.
Ne citirajte mi zdaj še Marcela Aymeja.
Veste, kakšna je razlika med moškim in žensko? –Ne vem.
Ženska.
Grem.
K Ammi grem. Nasvidenje.
Prosim?
Ja, gospod minister.
Hvala, gospod minister.
Osrečili ste me, kot me ne bi mogel nihče.
Najlepša hvala, gospod minister.
Dober dan. –Dober dan.
Od kod prihajate? –Iz New Yorka.
Lahko dobim avtogram? –Seveda. Kako vam je ime?
Solenne.
Glasba za Julijo in Romea mi je bila neverjetno všeč. –Hvala.
Tega je že dolgo.
Lahko dobim svoj potni list? –Oprostite. –Hvala.
Nasvidenje.
Samo torbo še vzamem! Tam me počakaj.
Ne, Antoine, pojdi dol! Kaj počneš? Antoine!
Antoine, ni zabavno. Mama je jezna!
Res ni smešno!
Pojdi dol, Antoine! Takoj! Antoine!
Pridi dol, nevarno je!
Kako se vedeš? Ne smej se, mama je jezna.
Antoine, pomiri se! Nehaj.
Dober dan.
Kako ste? –Dobro. In vi?
Kaj počnete tu?
Pripotovala sem iz Rima.
In vi?
Iz New Yorka.
Dolgo se nisva videla.
Ste snemali glasbo za film?
Ja, samo to znam.
Torej se ne bojite več letal? –Nič več.
In vaša glava? Je bolje? –Ja, bolje je.
To je moja najboljša prijateljica. –Dober dan.
Njena hči. –Dober dan. –In moj sin Antoine.
Reci "dober dan". –Dober dan.
Pridita, otroka. Bonbone vama bom kupila.
Pojdimo!
Torej je uspelo?
Ja, uspelo je.
Res je minilo precej časa. –Prosim?
Precej časa je minilo. –Ja, precej.
Ste se ostrigli? –Ja.
Koliko je star?
Štiri leta.
Ste se imeli lepo v New Yorku?
Ja, tam je vedno …
Zelo prijetno.
Živite v Parizu? –Ja.
In še vedno z očetom. Tamle je.
Videli boste, kakšen navihanec je.
Tisti metuzalem tam.
Kako si?
Anna, to je moj oče. Annina prijateljica in otroci.
Nisi šel sam v New York? –Odpotujem sam, vrnem pa se z družino.
Zgodi se, sam najbolje veš.
Veste, nikoli nisem pogledala Rahulovega filma. –Julija in Romeo?
Na spletu ga imate.
Ogledala si ga bom.
Kje si parkiral? –Tu.
Nasvidenje.
Otroka, poslovita se! Antoine, reci "nasvidenje".
Nasvidenje, gospod.
Pridi, srček.
Si ti moja ljubezen?
RAZPRODANO
Adijo!
Počakaj, ljubček.
Oče, mama, sta tu? Pridi dol, ljubček.
Halo? Kako si?
Ja, ravno sem prišla z letališča.
Ja, vse je v redu, ljubi.
Se dobiva raje jutri?
Nočem te vznemirjati.
Prav. Tudi jaz te ljubim.
Kako si?
V Parizu sem.
Prej sem končal.
Danes sem z očetom. Zvečer se vidiva. Prav?
Mama, kaj je to Julija in Romeo?
Ljubezenska zgodba, ki se zelo slabo konča.
Kaj je ljubezenska zgodba?
Ko se imata osebi zelo radi,
vendar se vseeno prepirata.
In zato se slabo konča?
Mami, kdo je? –Ne vem. Pojdi pogledat.
Kdo je?
Antoine, kdo je?
Gospod z letališča s šopkom.
ON + ONA
Igrajo
Prevod po angleški predlogi Miša Šavor
Za HD priredil in uredil metalcamp
Tehnična obdelava DVD Rippers Slovenija