Upplingarna slår tillbaka.
Spar på krafterna. Det är vengesten.
Munsarna litade på mig, men nu är de tillbaks där de var.
Fjättrade.
Tänk att vi trodde på Dödskallemagikern!
Ja. Jag är nog den sämsta kanslern i gecklernas historia.
-Vi hade inget val. -Zane har rätt.
Om vi inte gett upp så hade han dödat alla.
De lever åtminstone. Det finns hopp.
Det är rätta takter,
men tyvärr finns det inget hopp.
Jag ska hålla en demonstration för att visa min makt i berget.
Vadå för demonstration?
Alltför länge har geckler och munsar gjort motstånd.
Men när de bevittnar er undergång...
Undergång.
-När allt hopp är ute... -Ute.
Då underkastar de sig.
Vad tänker du göra?
Ni ska dö i Sorgebringarens klor.
Sorgebringaren.
-Det där börjar bli tjatigt. -Tittar man på dig eller skallen?
Skallen. Den är inte lika ful.
Tystnad!
Njut av er sista glada stund.
Det blir er sista.
Glömmer du inte en sak?
Cole är kvar där ute, och om jag känner honom
så har han informerat kung Vangelis.
De är säkert på väg hit nu!
Ja, just det.
Ni vet det inte.
-Du? -Vangelis?
Er vän kom till mig.
Och jag offrade honom till berget.
Han och den gamla dåren Wu.
Du är inte den första att tro det. Men han brukar dyka upp.
Titta, Dödskallemagikern!
Synd att vi inte hör honom.
Du missar inget. Ett skurktal är de andra likt.
Han säger: "Bla, min onda plan, bla, ingen räddar er."
Ingen kommer att rädda er.
Ha modet att acceptera ert öde.
Säg mig bara en sak.
Befrielsens klingor...
Du stal dem, eller hur?
Menar du de här?
De tillhör min mamma.
Är du inte klok? Ner!
Så du stal dem.
Det var ingen svår uppgift.
Gecklerna och munsarna är simpla varelser, lätta att lura.
-De skyllde förstås på varann. -Det var lätt att söndra och härska.
Nu vet ni.
Må vetskapen ge er frid i era sista ögonblick.
-Nu, så. -Vad gör vi?
Fungus och Korgran går ner och befriar varelserna.
Sen väntar ni på min signal.
Plundar, Adam, med mig.
Vart ska vi?
Ta klingorna.
Om vi kan ta dem har vi en chans.
Vem är ni?
Vi ska befria er.
Sprid ordet.
Vänta på signalen!
Ursäkta mig.
Jag tar dem. Tack.
-Vad nu? -Ta dig till buren och få ut mina vänner.
Du då?
Jag ska prata med typen som offrade mig åt berget.
Det är dags.
Slå på gonggongen.
Gonggongen!
-Är det signalen? -Nej. Inte än. Vänta.
Hör på mig, geckler och munsar!
Hör och vittna om min kraft!
Titta på de som trotsade mig.
Titta på dem som ni litade på.
Se när de möter sitt slut!
Släpp Sorgebringaren!
-Är det signalen? -Nej. Inte än.
Vem vågar?
Gissa tre gånger.
Du!
-Ja! -Cole!
-Jag visste det! -Klå honom!
-Nu? -Ja, Korgran.
Nu!
Korgran
Det är signalen!
Munsar och geckler är starka tillsammans!
Framåt!
Korgran.
Det är omöjligt!
Jag offrade dig till bergets djup!
Du försökte. Och misslyckades.
Och den här gången är jag förberedd!
-Cole, befria oss! -Öppna burarna. Vi kan hjälpa till!
Jag gör det.
-Vem är du? -Plundar.
En av Låglingarna.
Men nu är vi Upplingarna.
Vilka?
-Vi är i Coles gäng. -Har Cole ett gäng?
Du har återvänt till din undergång!
Säll dig till dina sorgliga vänner...
Och förgås med dem!
Vad gulligt!
En liten sällskaps-skalle!
Ninjor, kör!
Behöver du hjälp?
Hej, min söta Jay.
Du kan inte segra!
Jag är starkare, mäktigare.
Kanske det! Men jag har de här!
Du har en missriktad tro!
Klingorna är värdelösa.
De har ingen kraft.
Jag har studerat dem. Det finns ingen magi i dem!
Försök, du!
De slog Sorgebringaren, så de kan slå dig!
Om det är vad du tror så blir du gruvligt besviken!
Och du pratar för mycket.
Undertexter: Ingrid Berglund