Bästsäljarna presenterar Berättelser från Briarcliff av Lana Winters...
uppläst av författaren.
Kapitel sex–
“Stormen närmar sig.”
Innanför murarna på Briarcliff...
existerade inte tiden.
Dagarna fortgick...
i ständig skymning.
Livet bestod av grymheter och förödmjukelser...
som påstod sig vara nåt annat.
Du skapades i hat, inte kärlek.
Jag ville bli av med dig.
Du är en styggelse.
Du borde aldrig ha fötts.
Min tredje vecka som inspärrad...
var en storm på väg.
Den förstörde så mycket...
och för mig innebar den...
något mer primitivt än naturen själv.
Oliver Thredson såg ut som...
en vänlig själ...
med faderlig stil.
Ansiktet han visade upp...
med klokhet och välvilja.
Det var hans riktiga mask.
Inuti lurade den verklige Oliver Thredson...
ett ofattbart monster.
Jag älskade dig redan i moderlivet.
Jag hade gett allt för att få vara pappa...
men hon höll oss åtskilda.
Jag hade så mycket kärlek att ge.
Det stal hon från dig.
Från oss båda.
Här kommer bruden...
Herregud.
FYRA MÅNADER TIDIGARE
“Den katolska kyrkan köpte stället 1962...
och gjorde det till en mentalvårdsanstalt.
Det sägs att om man togs in på Briarcliff...
kom man aldrig därifrån.
Den mest kända patienten var seriemördaren”–
Bloody Face.
- Säg “Bloody Face.” - Blodigt ansikte!
Vad var det?
- Det kanske är Bloody Face. - Eller gamla rör.
- Jag ser inget. - Ta det lugnt.
Är du rädd, fegis?
På Briarcliff, när regnet öste ner–
- Herregud! - Vad är det?
Du är en sån idiot.
- När man talar om– - Jag vill veta vad det är.
Då suger jag av dig.
Får jag din mobil.
Vem har gjort den här teckningen?
Bono.
Han var småfull på flyget tillbaka från Somalia...
och ritade på en servett.
Visst är han duktig?
Den måste visas i bild.
Okej.
Med sex bästsäljare...
och ryktet att vara den enda männen öppnar sig för–
ledare, kändisar, vanärade politiker–
vem har ni missat?
Var det nån ni ville skriva om?
Enkel fråga. Mao och Rielle Hunter.
Hon är fortfarande tänd på Julian Assange.
Ni skulle inte synas i bild...
men jag gillar miljön med vinet...
avslappnad, kärleksfull.
Kan vi ta med det?
- Jag heter April. - Marian.
Jag såg dig i Norma på Met.
Fantastiskt.
Hon ska till Bologna i sommar.
Tack.
Nu har jag repetition.
Tillbaka vid fem.
Ikväll har vi middagen med Sondheims.
Jag är världens lyckligaste kvinna.
Lite högre.
Räcker det?
Ännu högre.
Vad lär de er på filmskolan?
Att få oss äldre snyggare?
Ni är så ungdomlig, Lana.
Tacka min kirurg och min dermatolog.
Vad sänder vi idag?
Vi firar Kennedy Center...
nästan vad som helst.
Hoppas det inte blir en eloge.
Jag kommer att fråga om...
din intervju från fängelset med Madoff.
Innan dess...
pratar vi om de tidiga åren.
Berättelsen om Bloody Face.
Det vill jag inte prata om.
De vill veta.
- Det gjorde dig berömd. - Precis.
Han har blivit rumsren...
som Heath Ledger, eller nån Hollywoodstjärna.
Han var ett monster som torterade och mördade...
för att känna sig levande.
Det var allt.
Han får inte mer plats i media.
Då börjar vi med det...
som gjorde er till rättvisans apostel, avslöjandet av Briarcliff.
- Är alla klara? - Får jag spegeln?
Jag ska fixa ögonbrynen.
Ser jag bra ut?
Fantastisk.
Men vi kommer inte in med kameran.
Jag vet ett sätt.
Hur hittade du stället?
Vad som än händer där inne...
fortsätt att filma.
Vi måste dokumentera allt...
smutsen de tvingas leva i.
Det ska chocka publiken totalt.
Omoralen ska blottas.
Publiken ska vara där.
Att ni frivilligt...
kommer tillbaka dit, där ni nästan dog...
ger er högt anseende...
hos alla våra tittare.
Har ni alltid sökt rättvisa?
Så låter myten.
Riddaren Lana Winters.
Det var en story jag förevigade...
men nu är det dags att bekänna.
Det var inte rättvisan som lockade.
Det var ambition.
Framtiden låg inte i skrivandet.
Ni bytte karriär.
TV var framtiden.
Jag började med lokala nyheter...
sedan lite större...
innan jag fick en egen serie.
Amerika avslöjar sig.
Orden är inte så viktiga.
Tittarna behöver nåt att se–
Visuell stimulering–
Det finns inget mer stimulerande än galningar.
Men det behövs mer.
Det behövs en vinkling.
Jag hade ett dussintal.
BRIARCLIFF AVSLÖJAS AV LANA WINTERS
Mina källor berättade att syster Jude...
nunnan som tog in mig på Briarcliff, levde.
Nu var hon patient.
Jag tänkte ta mig in där...
och rädda henne.
Milo, fortsätt filma!
Rikta kameran mot mig.
På Briarcliff...
är det vanligt med ensamma patienter...
utan övervakning eller stimulering...
i oräkneliga timmar.
Eländet och smutsen...
institutionens förfall...
är en chockerande indikation på att delstaten Massachusetts...
överger sina mest behövande.
Kyrkan sålde Briarcliff...
till Massachusetts hösten 1965.
Det har bara blivit sämre.
Bilder och ljud beskriver–
Är du klar?
Sover du? Kom igen!
Tre, två, ett.
Kyrkan sålde Briarcliff...
till Massachusetts hösten 1965.
Det har bara blivit sämre.
Bilder och ljud beskriver bättre...
än ord.
Men hur ska jag beskriva lukten?
Det luktar sjukdom.
Och död.
Vem är du?
Har du tillstånd?
Du är den första vi träffar i personalen.
Lämnar ni alltid patienterna otvättade och oklädda...
insmetade i sin avföring?
De är för många.
Jag är intresserad av en. Jag kräver att få träffa Judy Martin.
Ge mig lite ljus!
Syster Jude?
Judy Martin?
Minns ni mig?
Ni hjälpte Briarcliff dölja övergreppen...
kyrkan och vetenskapen gjorde mot patienterna.
Ni lämnades för att dö–
ensam och övergiven.
Jag vill hjälpa er.
Jag ska få ut er, syster Jude.
Det är bra.
Lana... Banana.
Vilken kraftfull scen.
Jag minns den tyvärr inte.
Det hände aldrig.
När jag kom till Briarcliff, var Jude borta.
Jag borde kommit tidigare.
Men ni stängde ner Briarcliff.
Men inte som jag ville.
Det var ett speciellt avslut.
Men inte det jag ville.
Där har ni er befordran.
Jag vill ha en paus.
Miss Winters behöver ta paus.
- Vill ni ha något att dricka? - Mineralvatten.
Mineralvatten till miss Winters.
Tack.
Ingen orsak.
- Kit. - Herregud.
Lana.
Jag såg nyheterna.
Du gjorde det. Du stängde Briarcliff.
Ja.
Vad är det här?
De filmar vårt återseende.
Jag vill ställa några frågor.
- Frågor? - Vem är Betty Drake?
Är hon här?
Jag pratar gärna med dig, men inte inför kameran.
- Var hittade du det? - När jag försökte hitta Jude.
Men Jude har inte funnits på länge.
Monsignoren tog hand om det.
Jag visste inte vem jag letade efter.
Då hittade jag det här.
Betty Drake utskriven till Kit Walker, skrivet i mars 1970.
Ett par månader efter att vi sågs vid boksigneringen.
Är det Jude?
Varför bryr du dig, Lana?
- Vi är bara delar i din story. - Inte bara min story.
Även din och hennes.
Du hämtade henne.
Varför?
Det var det jag kunde göra.
Jag kunde inte stänga stället och rädda dem alla.
Men Jude...
hörde inte heller hemma där.
Jag kunde inte lämna henne där.
Efter att Alma dog, började jag besöka henne...
en gång i veckan...
ibland två.
Hon fanns kvar där inuti.
Hon skulle inte överleva länge där inne.
De frågade inget.
De blev glada att slippa en patient.
Tog du hem henne?
Varför gjorde du det?
Efter allt hon orsakat dig.
Inte för hennes skull.
Inte för min heller.
Det handlade om barnen.
Jag behövde finnas där...
och för att glömma Briarcliff...
måste jag förlåta.
Hitta nån att förlåta.
Är hon död?
Gå iväg.
Först avgiftade vi henne.
Morotsjuice från trädgården.
Hur ser jag ut?
Ett tag...
gick allt bra.
Jag körde bara på.
De älskade henne.
Även när hon skällde på dem.
Blev hon sig själv?
Först blev hon sämre.
Du ska få bestraffning!
Tror du att jag är blind?
- Kom tillbaka! - Hallå!
Jag slår dig!
Det här är inte Briarcliff! Du slår inte mina barn!
Vad händer här?
Vi har ingen barnavdelning!
Det sa jag till din mamma.
Jude!
Du säger syster Jude till mig.
Ni kan inte lura mig, Kit Walker.
Jag vet vad ni har gjort, kvinnomördare.
- Snälla Jude. - Rör mig inte!
Jag går inte tillbaka dit!
Ni kan inte tvinga mig!
Thomas, ni två går ut.
Jag gör det inte!
- Ni kan inte tvinga mig! - Det går bra, pappa.
Nej.
Jag vet inte vad som hände i skogen.
När de kom tillbaka...
var nåt annorlunda.
Grace hade rätt.
Barnen var speciella.
- Jag lär dig ett nytt steg. - Okej.
Tå, häl, ett steg bakåt.
Vi börjar om.
Du till vänster och jag till höger.
Kvinnan har alltid rätt.
- Okej? - Ja.
Fem, sex, sju, åtta.
Nu snurrar vi.
Jag har lärt dig massor.
- Pappa, dansa med mig. - Kom hit!
Thomas!
Nu ska jag visa dig.
Vänster fot.
I sex månader...
lärde hon dem dansa och svära.
Hon lärde Thomas sy...
gav Julia bilar istället för dockor, så att hon blev en tuff tjej.
Jag vet inte om ett halvår gottgjorde ett helt livs helvete...
men hon verkade lycklig.
Kom hit.
Kom ni båda.
Jag ska berätta lite mer.
Julia...
låt aldrig...
en man tala om för dig vem du är...
få dig att känna...
som om du vore mindre värd.
Det är 1971...
och du kan göra vad du vill.
Förstår du?
Thomas...
peta inte näsan och...
ta aldrig ett jobb bara för pengarna.
Hitta något...
du tycker om.
Nåt viktigt.
Okej, killen?
Jag vill inte ha.
Du måste äta nåt.
Nej.
Barn, gå ut och lek med löven.
Jag stannar här.
Nej, barn.
Gå ut och lek.
Kom igen.
Kit Walker...
du är lycklig.
Ställ inte till det med dem.
Jag finns här.
Jag lämnar dig inte ensam.
Jag är inte ensam.
Hon har kommit.
Jag vet inte vem hon menade.
Det gör jag.
Jude...
vi har hållit på i så många år.
Är du redo nu?
Det är jag.
Jag är redo.
Kyss mig.
Tack.
Nu kommer den svåra delen av intervjun.
Var det pennan?
Det behövs inga anteckningar.
Ni har rätt.
Jag frågar ändå.
Ni gjorde succé när ni stängde Briarcliff...
men nästa sak var kontroversiell.
Halva New York ville lyncha mig...
och den andra halvan ville kasta ut mig.
Vad hände med kardinal Howard?
Han hade makt och var...
på gång inom kyrkan.
Han undvek mig i veckor.
Jag försökte nå honom...
men han ville inte bli intervjuad.
Jag sökte upp honom.
- Kardinal Howard. - Jag har inget att säga.
Imorgon sänder jag ett reportage om dr Arthur Arden...
som ni anställde på Briarcliff.
Vi har hans material.
Han gjorde experiment på människor.
Vi har hittat bevis.
- Kardinalen– - Stäng av kameran.
Flera patienter försvann.
Vad hände med dem?
Det är sju år sen.
Jag minns inte, de var hans ansvar.
Men ni har ansvaret.
Allt hände på Briarcliff när ni var chef.
Det finns ingen tidsgräns för mord.
Polisen har hittat kvarlevor i skogen utanför Briarcliff.
Ni blir utfrågad.
Då dr Arden är försvunnen–
är det er de kommer att fråga.
- Flytta på er. - Vad flyr ni ifrån?
- Flytta på er! - Vad flyr ni ifrån?
- Glad påsk. - Svara på frågan.
De anklagar fortfarande er för det som hände honom.
Jag kan inte ta åt mig äran...
för vad hans onda samvete tvingade honom till.
Han var en speciell sorts lögnare.
Han ljög för sig själv...
och var så korrumperad att han trodde på det själv.
Lögner är som ärr i själen.
De förstör dig.
Nu pratar vi inte längre bara om honom.
Är det något ni vill berätta?
Det är nåt jag ljugit om i över 40 år.
I min bok Galning...
skriver jag om övergreppen...
våldtäkten och graviditeten.
Jag sa att barnet dog.
Jag skrev att det var rättvist att barnet inte överlevde.
Men barnet lever.
Jag tog inte hand om honom, det gjorde någon annan.
Jag vill inte hålla honom igen.
Han klarar sig utan mig.
Jag bad mycket...
att någon gav honom det han behövde.
Jag klarade det inte.
Men jag försökte.
Det är en stor hemlighet.
Marian är den enda som vet.
Har ni haft någon kontakt?
I mitten av 70-talet...
led jag av ånger för att jag gav upp honom.
Spring inte!
Jag använde alla mina...
deckartalanger för att spåra honom.
Jag ville bara se honom. Jag hade ingen plan.
Vad har du här?
Tycker du om dinosaurier?
Vill du suga på en dinokuk?
Håll käften, skitstövel!
Vem kallar du för skitstövel?
Din lille skit.
Sluta innan jag skadar dig allvarligt.
- Hur är det? - Bra.
- Vet du att han är skitstöveln? - Det vet jag.
Du borde anmäla honom.
Sen har jag inte sett honom.
Jag var inte hans mamma.
Inte på nåt meningsfullt sätt.
Det hade bara förvirrat honom.
Jag tänkte ofta på honom...
Undrade var han var...
och hur han blev.
Funderade ni på att skaffa fler?
Det var andra tider då.
De flesta homosexuella skaffade inte barn.
Mina vänner hade barn.
Kit– Kit Walker–
jag är gudmor till hans barn.
Kit gifte om sig.
Han träffade en trevlig tjej som hette Allison.
Jag vet inte om Kit eller barnen gillade henne mest.
Kit trodde att barnen var ämnade för stora ting.
De växte upp och så blev det.
Thomas är professor på Harvard...
Julia är kirurg på Johns Hopkins.
Kit hade varit stolt.
Är han död?
Han fick cancer vid fyrtio.
När de upptäckte det, hade cancern spritt sig.
Han fick behandling men...
det var lönlöst.
Barnen ville ta hand om honom, men han ville inte det.
Han var så lugn mot slutet.
Då hände nåt oväntat.
Han försvann.
- Jag förstår inte. - Det gjorde ingen.
Ingen kunde förklara vad som hänt.
Inga spår eller ledtrådar.
Och ingen begravning.
Barnen såg ingen anledning att sörja.
Miss Winters, det har varit en ära att träffa dig.
Jag hoppas ni fick det ni ville.
Jag trodde det bara skulle bli historik.
Allt det personliga–
oväntat och väldigt rörande.
Vi ses på Kennedy Center.
Vill du ha en drink?
Kom ut nu.
Du behöver inte gömma dig.
Inte nu längre.
Ska vi få det överstökat?
PREMIÄR FÖR GALNING: EN KVINNAS ÖVERLEVNAD
Du har haft ett ganska bra liv, va?
Händelserikt.
Det tar slut här.
- Förstår du? - Det förstod jag direkt.
Får jag ställa en fråga?
Det går bra.
Hur tog du dig in bland personalen?
Det var enkelt.
Jag väntade utanför.
Lärde känna dörrvakten.
Han berättade om intervjun.
När den första killen kom–
han med munkarna–
Jag skar av honom halsen.
Han ligger i soptunnan.
- Det blev inte som jag trodde. - Inte?
Det är precis som jag trodde.
Jag visste att den här dan skulle komma.
Jag trodde inte du kände igen mig.
- Hur gjorde du det? - Men Johnny.
Klart jag känner igen mitt eget barn.
Jag har aldrig sett honom.
Han heter Johnny Morgan.
Han är 48 år gammal, ogift.
Har åkt in och ut ur fängelset.
Småbrott tills nu.
Vi tror att han ligger bakom minst fem mord...
inklusive det gamla paret...
som bodde i huset som ägdes av Oliver Thredson.
Där ni torterades år 1964, miss Winters.
Känner ni inte igen honom?
Nej.
Du liknar honom.
Din pappa.
Han såg bra ut.
Tills du sköt honom i huvudet.
Ja, jag sköt honom i huvudet.
Hur fick du veta?
- Att du mördade pappa? - Nej, vem du är.
Vem berättade?
Det gjorde du.
På lekplatsen...
kände jag nåt.
Sen såg jag dig på TV.
“Det är min mamma”, sa jag.
De skrattade, men jag visste.
Jag drömde om att du skulle komma tillbaka.
Sen hörde jag inspelningen–
Du skulle aldrig komma tillbaka.
Vilken inspelning?
Jag hittade den på eBay.
Monstret inuti mig–
Jag tar bort det. Men eftersom jag är inlåst...
använder jag klädhängaren.
- Snälla Lana! - Jag måste göra det, Oliver.
Ingen ska växa upp och veta att pappa är Bloody Face.
Pappa älskade mig.
Det hörde jag i hans röst.
Då började jag älska honom och hata dig.
Han älskade dig aldrig.
- Gjorde du det? - Nej, det gjorde jag inte.
Jag kunde inte.
Därför lämnade jag dig– för att ge dig en chans.
För att ge dig en chans, menar du väl?
Ditt fina liv!
Utan mig!
Vad händer, Johnny?
Min hud är väl för gammal.
Jag har tänkt på det här.
Jag har tänkt mycket.
Jag förväntade mig inte en pistol.
Din far sa att han inte trodde på vapen.
Han ljög väl om det också.
- Du får inte prata om honom. - Vad är du rädd för, Johnny?
Sanningen om honom, eller sanningen om dig?
Jag vill att han ska vara stolt över mig.
Men...
jag–
jag är inte så duktig som han.
Men Johnny.
- Han var ett monster. - Nej.
- Jo. - Nej.
Det var han, mitt barn.
Men det är inte du.
Du kan aldrig bli som han.
Inte den...
söta lilla pojken...
jag träffade på lekplatsen.
Redan då visste jag att du är bättre än han.
Nej.
Du har inte bara honom inuti dig.
Jag är också en del av dig.
Jag har skadat människor.
Mamma.
Det är inte ditt fel, mitt barn.
Det är mitt.
Hon talar om galningen, Bloody Face.
Han släpps fri idag. Kan jag träffa honom?
Ni är ute på djupt vatten, miss Lana Banana.
Vill du ha en story? Skriv ner det.
En flicka som ni har stora drömmar.
Ni har säkert redan lämnat Briarcliff bakom er.
Ni får ambitioner att låta som en synd.
Nej.
Men det är farligt.
Men ni då?
Att rädda mördare och galningar...
är väl en ädel ambition?
Jag har haft en lång väg hit.
- Den storyn skulle jag vilja höra. - Nej.
Våra öden kommer inte att korsas igen.
Men jag hoppas ni vet priset.
Ensamhet, krossat hjärta...
offren ni får göra som en kvinna med en dröm.
Ni känner inte till min kapacitet.
Okej–
Se där, miss Lana Banana.
Kom ihåg att–
Om ni ser ondskan i ögonen...
ser ondskan tillbaka på er.
Efter er.
Översättning: Monika Lindell