Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Povím vám příběh, jak jsem ho sám slyšel,
příběh předávaný z otce na syna
od 16. století ve městě Londýně.
Možná je to historie.
Možná jen legenda a tradice.
Možná se to stalo. Možná nestalo.
Ale stát se to mohlo.
Příběh začíná šťastnou událostí
z které se radoval a již slavil celý Londýn.
Králi Jindřichovi VIII. se narodil syn.
Dostal jméno Edward Tudor,
a královským výnosem byl princem z Walesu
a vévodou z Cornwallu.
Více než lidé
radoval se jen král.
Následnictví Tudorů bylo zajištěno.
Sotvakdo si všiml,
že se ve stejnou hodinu
stejného dne narodilo další dítě
v chudé rodině na Offal Court, nedaleko Pudding Lane.
Ze záhadného důvodu,
byly obě děti k nerozeznání.
Uprostřed všeho shonu,
stojí historický londýnský most.
V jeho stínu chudý Tom Canty vyrostl v chlapce.
Otec denně trval na tom , aby o berli chodil žebrat,
ač podle práva v zemi
žebrání bylo zločinem.
A dokonce i drobné trestné činy mohly se tehdy trestat smrtí.
Dáte čtvrtpenci, laskavý pane?
Čtvrtpenci, milostivá paní?
Slitujte se nad hladovým nebožákem, mrzákem od narození.
Pouhou čtvrtpenci?
Mějte slitování, dobrý pane.
Tom znal jeden způsob úniku
z nuzného prostředí kolem sebe.
Popustil svou představivost a snil o lepším životě.
- Což nemáš domov či rodinu, chlapče? - Prosím?
Ptám se, zda nemáš domov, rodinu?
Jen nemocného otce, laskavý pane,
příliš slabého, než aby mohl pracovat.
Pro mladého Toma Cantyho, to byl nečekaný dar.
Celé tři půlpence.
Jedna pro věčně opilého otce,
jednu tajně podstrčit nebohé matce,
a jednu dá příteli a ochránci, otci Ondřejovi.
I když sledoval ostatní, jak si hrají
a nemusejí žebrat,
Tom jim vlastně nezáviděl.
Neboť jeho sny byly velkolepější
než jakákoliv hra.
V nich se viděl hýčkán v přepychu,
uprostřed služebnictva,
jež se mu klaní a stará se o něj.
Nic by jistě nemohlo být krásnější.
A mezitím, v paláci ve Westminsteru,
dobrých šest mil daleko, seděl princ z Walesu
a snil docela odlišné sny.
Copak by nebylo skvělé chodit si, kam se mu zlíbí,
a hrát si s ostatními chlapci?
Zkrátka být obyčejným člověkem?
Vaše Výsosti.
Vaše Výsosti, prosím.
Jeho lordstvo hrabě z Hertfordu.
Vaše královská Výsosti.
Pokud Vaše Výsost dovolí,
po modlitbách v devět hodin,
bude po dobu jedné hodiny následovat studium řeckých veršů.
A následně hodina překladu latiny.
Zbytek dopoledne,
pokud Vaše královská Výsost dovolí,
bude věnován francouzským idiomům.
A po obědě v poledne,
pokud Vaše královská Výsost dovolí,
bude následovat výuka základů aritmetiky,
písmo svaté, právní teorie,
a starověké dějiny.
Kdo je to?
To jsem já, otče Ondřeji.
Pojď dál.
- Ahoj, Tome. - Dobrý den, otče Ondřeji.
Tohle je pro vás, otče Ondřeji.
Jak šlechetné.
Ale musíš to dát matce.
Mám půlpenci i pro ni.
S Božím požehnáním jí dej i tu moji.
Ne, ne, Tome.
Ona to potřebuje víc než já.
Dnes jsi tu později než obvykle. Jaké lumpárny jsi prováděl?
Sledoval jsem chlapce, jak si hrají.
Co hráli?
Nevím.
Ale představoval jsem si, že si hraju s nimi,
a já jsem byl princ.
Princ.
Držel jsem válečnou radu.
A vyslal jsem vojska na novou křížovou výpravu.
Víte, co sem pak uďál?
„Co sem pak uďál?“
Vaše Výsost má za sebou velmi náročný a únavný den.
Bezpochyby se zapsala do historie.
Ale nejenže jsi, chlapče, zmeškal hodinu latiny,
zapomněl jsi i angličtinu.
„Co sem pak uďál?“ Ach jo.
Promiňte, otče Ondřeji. „Co jsem potom udělal?“
Stejně na tom nezáleží.
Je to jen představa.
Je mi líto, že jsem zmeškal hodinu,
ale čas tak utekl...
A najednou byl večer.
Ano, rozumím.
Den, celý život, pořád je to stejné.
Čas letí a najednou se setmí.
A pak nový den, nový život.
Jdi spát, Tome.
- Otče Ondřeji? - Ano.
Jaký je skutečný princ?
Je to chlapec, zrovna jako ty,
a stejného věku, na den přesně.
Opravdu?
To znamená, že máme stejně narozeniny.
Kéž bych ho mohl někdy zahlédnout.
Ale on je skutečný princ.
Šlechtic.
Nejen zrození člověka šlechtí, Tome.
I ty můžeš být jednou vznešený.
Jak?
- Studiem a učením. - Opravdu můžu?
Jistě, nebudeš-li zanedbávat výuku.
Nebudu, otče. Slibuji.
Kdykoliv mě tu najdeš.
A teď dobrou noc, Tome.
Dobrou noc, otče.
Bůh s tebou.
Kde je ten tvůj ničemný, líný syn?
Já nevím!
Možná je u otce Ondřeje.
No jistě, otec Ondřej.
Kněží, učení, studium.
- Jen ho to kazí! - Nevím, kde je!
Můžeš za to ty,
že mu cpe do hlavy ty nesmysly.
Tak ses konečně uráčil domů?
A nepochybně bez peněz!
Bojíš se výprasku, který tě čeká
za mrhání časem?
Tři půlpence.
Takže dokážeš vydělat, když chceš?
Tak odteď,
to budou nejméně tři půlpence každý den,
nebo to schytáš.
Nech ho na pokoji.
Okrádat vlastního otce, co?
To tě učí ten kněz?
Počkej, až se vrátím,
Naučím tě něco jiného, hochu.
Tome, vstávej. Probuď se.
Sněz si polévku. Udělá ti dobře.
Tak spi dál. A sni dál.
Kéž bych mohla taky tak snít.
- Mami? - Co?
Kde žije princ?
Bydlí ve Westminsterském paláci ve Whitehallu.
Pokud není zrovna u dvora.
Smí se na něj lidi jako my podívat?
Jistě, smíš se na něj podívat,
z velké dálky.
Třeba od bran paláce.
Tak už spi.
Ještě jednou.
Nyní je čas na odpočinek, Vaše Výsosti.
- Sotva jsem se začal... - Příkaz Jeho Veličenstva, Sire.
Kde jsou tvé způsoby, žebráku?
Ztrať se odsud.
Jak se opovažuješ s tím chlapcem tak zacházet.
Nedělal nic špatného.
Pokud Vaše královská Výsost dovolí,
pouze plním rozkazy, Vaše královská Výsosti.
Tohle je nyní váš rozkaz.
Otevřete bránu a pusťte chlapce dovnitř.
Neboj se. Pojď dál.
Jak se jmenuješ, chlapče?
Tom Canty, s vaším dovolením, pane.
Pěkné saské jméno.
A kde bydlíš?
Ve městě, pane.
Na Offal Court u Pudding Lane.
Velmi zvláštní místo.
Podle názvu bys odtud,
měl být dobře vykrmen.
- Ale vypadáš na umření hlady. - Vaše Výsosti,
s vaším svolením najdu pro chlapce v kuchyni nějaké zbytky.
Rozhodně ne, sire Georgi.
Po dobu mého odpočinku bude v mých komnatách,
a dostane se mu nejlepších jídel, jaká kuchyně dokáže připravit.
Pojď za mnou, Tome.
Už se cítíš lépe?
Daleko lépe, pane.
Máme štěstí, že je svátek.
A pro jednou tedy žádná výuka.
Řekni mi, Tome,
máš sourozence, s nimiž si můžeš hrát?
- Ne, pane. - Já mám dvě sestry.
Tedy nevlastní, ale každopádně moc staré, než aby si hrály.
Alžbětu a zamračenou Marii.
Věřil bys tomu?
Svým sluhům zakazuje se usmívat, neboť má za to, že je to hříšné
- a bude to jejich zkázou. - Ne!
Ale moje sestřenice, lady Jane Greyová, je mého věku.
Ta je hezká a je s ní zábava.
Povídej mi o domově v Offal Court.
Žije se vám tam dobře?
Na Offal Court ne, pane.
Ale nedaleko hrávají loutková představení
a mají tam krásně oblečené cvičené opice.
A hry, nádherné hry, pane, v nich herci křičí
a bojují, dokud všichni nezemřou.
Úžasné.
Ano, úžasné, a vstupné je jen čtvrtpenci.
Pokračuj, řekni mi víc.
No, někdy se statkáři bijí klacky.
A také se závodí.
A v létě, pane, se místní chodí koupat do řeky,
a navzájem se topí, cákají a skáčou.
Určitě by stálo za to
být pro jednou svobodný a moci si to všechno užít také.
A co ještě?
No, také si hrají v písku.
Anebo dělají dorty z bláta.
Báječné bláto.
Občas se v něm pořádně vyválejí, pane.
Už nic neříkej! To je nádherný život.
Moci být svobodný.
Kéž bych se tak mohl obléknout do hadrů jako ty,
zout boty a hrát si v blátě.
Jen jednou...
Aby mi to nikdo nezakazoval a nevyčítal.
Je to nanejvýš pozoruhodné,
ale máš vlasy stejné barvy jako já.
Stejné oči, výšku i postavu.
To je dar z nebes.
Mám nápad.
Mohli bychom si vyměnit šaty, jen na pár hodin.
- Vaše Výsosti. - To by se ti líbilo, ne?
A pak se zase převlékneme zpátky, dřív, než to někdo zjistí.
Jen pomysli, jaká by to byla zábava.
Ne, Vaše Výsosti, netroufám si.
Pak ti to přikazuji.
Pojď do mé ložnice.
Kdo by si to pomyslel?
Pojď sem.
Přísahám, že to nikdo nepozná.
Pane, odpusť mi, prosím.
Ne, je to úžasné!
Teď, v tvých hadrech,
se mohu dostat z paláce a poznat skutečný svět.
Konečně budu svobodný
a dělat si, co se mi líbí.
Tohle by tu nemělo jen tak ležet.
Můj pane, dokážete se dostat ven, ale jak se dostanete zpět?
Jak se dostanu zpět?
Kdo by nepoznal prince z Walesu?
Třeba i v hadrech.
Ale sám jste řekl, můj pane,
že vypadáme stejně.
A ta stráž u brány...
To je pravda.
Ten natvrdlý strážný.
Pak tedy nepůjdu bránou.
Znám jinou cestu ven a také se tudy vrátím.
Jste si jistý, můj pane?
Pokud mě nepřistihne strýc nebo sestry.
Nikdo tam není.
Ty se odsud nehni na krok, dokud se nevrátím.
To je rozkaz.
Prostě předstírej, že jsi já.
Jsem na cestě do Londýna. Můžete mi říct, kudy se vydat?
Londýn je velké město. Do jaké části máš namířeno?
Kamkoliv poblíž Offal Courtu.
Což neznáte Offal Court u Pudding Lane?
Kde vystupují cvičené opice a herci,
a kde si chlapci hrají v řece?
Určitě jste o to místě slyšeli.
Asi vím, co máš na mysli.
Půjdeme s tebou.
Děkuji.
Jak se jmenuješ, chlapče?
Herald Weaver.
Dostane se ti náležité odměny, Heralde Weavere.
- Tome! - Tome!
Tady je řeka.
A bláto!
Báječné bláto!
Tu máš!
Lady Jane Greyová, Vaše Výsosti.
Edwarde, můj pane, co je vám?
Necítíte se dobře?
Takhle jste se na mě nikdy nedíval.
Jako bych byla duch.
Co vás trápí, můj pane?
Slitujte se, nejsem pán, jen chudák.
Co to říkáte?
Prosím, dovolte mi promluvit s princem.
S princem?
Dá mi zpět mé hadry a nechá mě jít.
Prosím. Prosím?
Ne, můj pane, ne na kolenou, ne přede mnou.
Kdyby to viděl váš otec...
Věřte mi, nejsem váš bratranec princ.
Edwarde, můj drahý bratranče,
jste nemocen.
Náhlá nemoc vám pomátla mysl.
Půjdu najít lékaře.
Jeho královská Výsost nesmí za žádných okolností
opustit své komnaty, dokud nepřivedu lékaře.
Ochořel nemocí mysli
a nepoznává ani sám sebe.
Vstupte.
Chlapče můj, můj Edwarde, princi,
co to slyším?
Takový hloupý vtip bys přece
svému starému otci a králi neuchystal?
Králi?
Bože smiluj se nade mnou.
Když mi to řekli, nevěřil jsem.
Měl jsem to za hloupou, zlomyslnou pomluvu.
Pojď k otci, dítě. Necítíš se dobře.
Netrap svého starého otce, dítě.
Řekni, že mě poznáváš.
Ano, poznávám vás, Sire.
Jste náš pán,
král, Bůh vás ochraňuj.
Dobře, dobře, poznáváš mě.
Tak je to mnohem lepší.
Ničeho se neboj a netřes se.
Nikdo ti neublíží.
Už je to mnohem lepší, že?
Paměť se ti navrací, že?
A poznáváš i sebe?
Nebudeš už říkat žádné hlouposti, že ne?
Prosím, abyste mi věřil, můj pane.
Mluvil jsem jen pravdu.
Jsem s vašich poddaných ten nejbídnější,
narozen jako chudák, co může jen žebrat.
Jen zvláštní náhodou a shodou okolností octnul jsem se zde.
Ale jsem příliš mladý, abych zemřel.
Zemřít? Co je to za řeči?
Kdo by měl zemřít? A ty už vůbec ne.
Bůh odměň Vaše nekonečné milosrdenství, Vaše Veličenstvo.
Smím jít?
Jít? Kam?
Domů, kde jsem se narodil,
k matce.
Ke své matce?
Zemřela, když ses narodil.
Prosím, pane, nechte mě jít.
Možná je šílený jen tímto způsobem.
Nepoznává sám sebe.
Nějaká posedlost, Vaše Veličenstvo.
Můžeme to otestovat.
Nyní, Edwarde, můj princi,
Promluvím k tobě latinsky.
A ty přeložíš, co řeknu.
„Mysl dobrá království drží.“
Velmi dobře.
Zcela jistě v psinci narozen a vychován.
Nyní zkusíme francouzštinu.
Neumím francouzsky, Vaše Veličenstvo.
Nikdy mě to neučili.
Neumíš francouzsky?
Nikdy tě to neučili?
Vaše Veličenstvo.
Pojď sem, dítě.
Slož svou zkoušenou hlavu, můj synu,
a odpočiň si.
Brzy budeš v pořádku.
Je to jen přechodná nemoc.
Poslouchejte, prodavači beznaděje a malomyslnosti.
Můj syn pozbyl jasné mysli.
Ale ne na dlouho, rozuměno?
Ne na dlouho!
Příliš se učil, to je vše.
Pryč s jeho knihami a učiteli.
Více her a sportu,
tak často a tak dlouho, jak si bude přát.
Tak se uzdraví.
Je to můj syn
a dědic Anglického trůnu.
Zatemněná mysl, co?
K čemu jsou vaše palce a násobení?
I tak je princem z Walesu.
Zítra bude oficiálně uveden.
Ihned začněte s přípravou, lorde Hertforde.
Ale Vaše Veličenstvo,
Jen Jeho Milost vévoda z Norfolku,
dědičný maršálek Anglie,
může vašeho syna do tohoto vysokého úřadu uvést.
On je však uvězněn v Toweru,
obviněn ze vlastizrady.
Neurážejte mé uši tím nenáviděným jménem.
Znamená to odpor proti mně?
Má snad princ čekat,
protože nemáme maršálka prostého
obvinění z vlastizrady?
Ne, proboha!
Přikažte parlamentu,
ať mi pošle Norfolkův rozsudek smrti
před zítřejším východem slunce, jinak se z toho budou zodpovídat!
Jak Vaše Veličenstvo přikazuje.
Polib mě, synu,
a pak si jdi hrát,
neboť mě tvá nemoc velmi trápí.
Vrať se, až se budu cítit odpočatý.
Jestli chceš přejít,
pak tě tedy přejdeme.
Dobré přistání.
Uhlí, zatracené uhlí.
Zaplatím ti za tvé černé způsoby.
- Ne, ne. - Tak.
Zaplaťte půlpenci, anebo zmizte.
Pojďte, hoši, následujte mě.
Nic mi nezatajujte.
Beztak to vím.
Můj konec je blízko.
Ale nezemřu dřív, než ten zpropadený zrádce Norfollk!
Jak je s tím parlament daleko?
Předal jste můj příkaz?
Ano, Vaše Veličenstvo, předal jsem jej.
Šlechtici království
nyní stojí ve sněmovně,
kde poté, co stvrdili vévodův rozsudek smrti,
pokorně očekávají
další kroky Vašeho Veličenstva v této věci.
Pomozte mi vstát.
Sám osobně,
předstoupím před parlament,
a vlastní rukou přitisknu pečeť,
jež mne zbaví...
Jak jsem toužil po této sladké hodině pomsty,
ta však přišla příliš pozdě,
a já zůstanu ošizen o své potěšení.
Však spěchejte.
Spěchejte, ať tento úkon provedou jiní.
Upotřebím velkou pečeť k jejímu účelu.
A než zítra slunce zapadne,
přinesete mi Norfolkovu hlavu, ať ji vidím.
Jak Vaše Veličenstvo přikazuje.
Nařídí Vaše Veličenstvo,
aby mi byla velká pečeť předána
a já splnil vaše přání?
Vždyť pečeť máte vy.
Kdo jiný by ji střežil než vy?
Odpusťte mi, Sire,
ale vzal jste ji ode mě přede dvěma dny.
Ano, to jsem vzal.
Jak jsem s ní naložil?
Mohu si dovolit připomenout,
že jste ji svěřil do opatrovnictví
Jeho Výsosti princi?
Ano, to je pravda.
Už si vzpomínám.
Dobře, jděte a hned ji přineste.
Na co čekáte?
Pospěšte si!
Uvolněte cestu lordu nejvyššímu kancléři.
Přicházím od vašeho otce, krále,
v mimořádně naléhavé záležitosti,
v otázce života a smrti.
Jeho Veličenstvo požaduje okamžité navrácení velké pečeti.
- Kam jste ji uložil? - Velké pečeti, pane?
Co je to velká pečeť,
pokud to není druh ryby nebo jiného zvířete?
Teď není čas na žerty.
Kam jste ji dal?
Nikam jsem ji nedal, pane.
Ani nevím, jak vypadá.
Nevíte, jak vypadá?
Takhle pomatený být nemůžete.
K čemu se používá, pane?
K čemu se používá?
Stokrát jste se ji učil používat.
Podle zákona král nevládne slovem vyřčeným,
ale psaným.
A žádný královský příkaz není platný, není-li stvrzen pečetí.
A pokud se pečeť nenajde, a nenajde se rychle,
nelze vévodu z Norfolku oddělit od jeho hlavy,
ani není možné provést vaši investituru coby princem z Walesu!
Prosím, pane, nechci investituru
princem z Walesu.
Proč by však měl být vévoda z Norfolku
oddělen od své hlavy?
Vaše smysly vás očividně
opustily, synovče.
Musím vám připomenout, že vévoda z Norfolku a jeho syn
se chystali zmocnit se po smrti vašeho otce trůnu?
Ať si ho vezmou.
To je však též vlastizrada, synovče.
Ale otec Ondřej, který žije ve stejném domě
jako já a moje rodina...
Neříkal jsem ti, abys už nemluvil...
Ale pane, chtěl jsem jen říct
že otec Ondřej říká, že vévoda z Norfolku
zvítězil u Flooden Field
a je nejušlechtilejším mužem v zemi.
Pokud by váš otec, král,
tato slova slyšel, synovče,
i váš vlastní vznešený krk by byl ve velkém nebezpečí.
PUDDING LANE
Posečkejte okamžik, pane.
Jsem cizincem v tomto bludišti zašlých ulic.
Pokud je toto Pudding Lane, kde leží Offal Court?
Zase venku v tuto hodinu, co?
Zmiz!
Kolik máš?
Odevzdej, co máš.
Ruce pryč ode mě. Nemám žádné peníze.
Pokud je to pravda a nezlomím ti všechny kosti v těle,
pak se nejmenuji John Canty.
Canty?
Takže vy jste jeho otec.
Vás zrovna hledám.
Jeho otec?
Co to mluvíš? Jsem tvůj otec,
jak velmi brzy zjistíš, chlapče.
Prosím, jsem unavený a daleko od domova,
a ten vtip už zašel příliš daleko.
Doveďte mě k mému otci, králi,
on z vás zahrne bohatstvím, o jakém se vám nesnilo.
A budete si moci zároveň domů odvést vlastního syna.
Věř mi, člověče, nelžu slovem.
Skutečně jsem princ z Walesu.
Úplně se zbláznil.
Ať už jsi se zbláznil nebo ne,
naložím ti, jaksepatří, chlapče.
Pohni.
- Nech ho na pokoji! - Ty se do toho nepleť!
Prosím, nebijte toho chlapce.
Nepleťte se do toho, všetečný starý blázne.
Tome, jdi s otcem domů.
Není to můj otec!
Jsem Edward Tudor, syn Jindřicha VIII.
Vidíte, zbláznil se!
A to všechno proto, co ho učíte.
Styďte se, Canty.
Co jste vy svého syna kdy naučil, kromě žebrání?
A co jsi ho naučil ty?
Kromě toho, že mi lže a okrádá mě,
bez užitku zahálí,
a čert ví, co ještě.
Ty satane v černém hábitu!
Přestaň, Canty!
To tě naučí. Mašíruj!
Otče Ondřeji, to jsem já, Will.
Tady.
Pomůžu vám.
Zbláznil se.
Dočista mu přeskočilo.
Jen to pověz své matce.
Řekni jí, kdo jsi.
Opakuji vám, že jsem Edward, princ z Walesu.
Tome, nech toho.
Tom se má dobře a o rozum nepřišel, dobrá ženo.
Doveďte mě do paláce
kde na mě Tom čeká.
A můj otec, král,
vám ho ihned vrátí.
Vidíš, co jsem říkal?
Vždyť víš, co se stane, ne?
Teď udělej, co ti říkám, a přestaň s tím.
Bůh ví, že vás nechci ranit, dobrá ženo,
ale to nemění nic na tom,
že jsem vás v životě neviděl.
Řekla jsem, ať toho necháš!
Tohle není Tom.
Je jiný.
Nevím přesně v čem, ale je jiný.
Je jiný, viď?
No, není zas tak moc,
aby nemohl jít zítra žebrat.
Slyšíš mě?
Vrátíš se se čtyřmi pencemi
na pronájem této díry,
nebo nás všechny vyhodí na ulici.
Nechci slyšet nic o takových sprostých věcech.
Kvůli mně trpět nebudete, paní.
Nechte toho opilého surovce, ať si na mne troufne.
Opilý surovče!
Zmiz odsud.
Zatvrzelý starče!
Canty!
Co k čertu chceš?
- Víš, co jsi udělal? - Ani mě to nezajímá.
A teď mě nech být!
Udeřil jsi kněze, otče Ondřeje.
A co když jo?
Je mrtvý.
Zavraždil jsi ho.
Teď máš proti sobě zákon.
Pověsí tě za to.
Musíme utéct, nebo je s námi konec.
A ty si dávej pozor na jazyk.
A ty, blázne jeden!
Opovaž se někde říkat naše jméno.
Musíme setřást honicí psy zákona.
Ty zůstaň tady, dokud se ti neozvu.
Přicházím se zprávou od krále.
Jeho Veličenstvo nařizuje z důvodů státu,
aby Vaše královská Výsost skrývala svou slabost
všemi způsoby, dokud ta nepomine.
Je to jasné?
Nikdy nesmíte prohlásit
že nejste skutečný princ.
A už nikdy nesmíte zmínit
že byste byl nízkého rodu a výchovy,
jak se pro svou nemoc domníváte.
Je i to jasné, můj pane?
Pokud to tak král přikázal.
A pokud jste zapomněl,
a někdo by se zmínil,
dnes večer se chystáte na státní banket v Cechovní síni.
Státní banket?
V Cechovním síni?
Vaše Výsosti.
Je čas na váš projev.
Nyní?
Co ti dává právo strkat do ostatních?
Mám naspěch, nech mě projít!
Nechat tě projít.
Dej ty ruce pryč. Nech mě jít!
Jen se chvíli zdrž, ty nerudný hňupe.
Kde je tvá věrnost trůnu?
A co je důležitější zrovna dnes,
kdy bys měl zdravit
prince z Walesu?
Tento muž zavraždil kněze,
a nyní prchá před svým zločinem.
To je pro něj důležitější, chcete-li to vědět.
Takže jsem vrah, jo?
A co jsi ty?
Jsem princ z Walesu a tento muž mě unesl.
Princ z Walesu?
Princ z Walesu.
Jsem princ z Walesu!
Vidíte, zplodil jsem tupce.
Princ z Walesu.
Na to si připijeme!
Připijme si dvojitou.
Na prince z Walesu a jeho vražedného otce.
To zase není tak daleko od pravdy.
Tady je pohár! Královský přípitek.
Napij se, ty bručoune,
nebo tě hodíme rybám.
Pij, ty nevrlý vrahoune. Tak dej si!
Vrací se vám paměť.
Neudělal jste jedinou chybu.
Svůj projev jste si zapamatoval dokonale.
Děkuji. Paměť jsem odpoledne dlouho cvičil
s hrabětem z Hertfordu.
Požadují vstup do Cechovní síně
a svá práva!
Jste banda nevychovanců!
Ztrať se odsud.
Opakuji vám, že jsem princ z Walesu!
Vlastizrada!
Teď se mě odvažujete urážet,
když stojím sám a bez přátel,
ale uvidíte!
Svých urážek budete litovat!
Princ nebo ne, jsi šlechetný hoch,
a nechybí ti odvaha.
Takže já jsem s ním.
Vezmeme si tu královskou hlavu!
Uvolněte cestu královskému poslovi. Uvolněte cestu!
Otevřete, ve jménu krále.
Králův posel.
Slyšte, slyšte,
Přináším závažné zprávy z Westminsterského paláce.
„Král je mrtev.“
Ať žije král.
Ať žije král Edward.
Ať žije král.
Ty jsi král.
Ale ne.
- Kam jdeme? - Do hostince, kde bydlím.
Ale já musím do Cechovní síně
a odhalit tohoto podvodníka.
Ovšem dostat se dnes do Cechovního síně
je nemožné, jak jsi na vlastní oči viděl.
Co mám tedy dělat?
Možná si plně neuvědomujete,
jak nebezpečná a zoufalá je moje situace.
Tím spíše vyžaduje obezřetné plánování.
Teď pojď se mnou.
Najíme se a vyspíme se, a ráno
se do té bitvy pustíme společně.
Jak se to jeví tvé vznešené mysli?
Myslím, že to je nejmoudřejší plán.
A po pravdě, potřebuji se najíst, neboť umírám hlady.
Výborně. Já ostatně také.
Počkejte!
Vy znáte cestu do Westminsterského paláce?
Trefím se zavřenýma očima.
Zítra se tedy mohu vrátit do paláce,
neboť mě povedete.
A můj dobrý meč tě ochrání.
Miles Hendon k vašim službám.
Slyšeli jste to? Král je mrtev.
Slyšeli jste? Král je mrtev.
Zemřel před hodinou.
Tak proto ten rozruch v Cechovní síni.
Dobře, že jsme se toho starého ďábla zbavili.
Možná byl postrachem pro ostatní,
ale ke mně byl vždy milý a hodný.
Byl jeden z našich nejskvělejších králů.
Dokázal zápasit, šermovat, lovit.
Byl velikán mezi muži.
Ať žije král Edward!
Ať žije král Eduard!
Ale já jsem král.
Tak konečně jsi tu.
Tohle je naposledy, co jsi mi utekl.
Až ti rozbiju kosti na kaši,
to tě naučí.
Okamžik, příteli.
To jsou velmi silná slova.
Čím je vám ten hoch?
Pokud vám do toho něco je,
je to můj syn.
To je lež.
A k tomu je blázen!
To je další lež.
Šílený nebo ne, lže nebo ne,
nehodlám to poslouchat, pokud chceš zůstat se mnou.
Neznám toho muže. A je mi odporný.
Tím je to vyřešeno.
To se ještě uvidí.
Pokud se ho dotkneš,
haldo vnitřností, rozpářu tě jako husu.
A teď se ztrať!
A neváhej.
Tímhle to nekončí.
Děkuji vám ještě jednou.
Ten muž je vrah.
Zabil kněze.
Takovými ohavnými skutečnostmi
si leda zkazíme chuť k jídlu.
Tak jsme tady.
Alespoň je to lepší než to doupě
v Offal Court.
Prosím, vzbuďte mě, až bude připravené jídlo.
U všech svatých.
Malý žebrák ti sebere pokoj
a jedinou postel, jako by mu patřily.
A nazývá se králem.
Rozhodně se tak ovšem chová.
No konečně.
Můžete mě nachystat.
Honem.
Nachystat k čemu?
Dobrý muži, chci se umýt.
K tomu není potřeba moje svolení.
Čekám.
Co má tohle znamenat?
Nalijte mi vodu a přestaňte klást hloupé otázky.
Ručník.
Znovu musím čekat.
Bože, měj se mnou smilování.
Opravdu?
Tak...
Chystal jste se posadit v přítomnosti krále?
Zapomněli jste své postavení?
Měl bych si dávat pozor na své způsoby,
nebo skončím v Toweru, což?
Myslím, že pro tentokrát nechám
obvyklý protokol stranou.
Můžete si naplnit talíř.
Jak velkorysé od Vašeho Veličenstva.
Říkal jste, že se jmenujete Hendon?
Ano, pane.
Rád bych o vás věděl více.
Dokážete jednat docela vznešeně.
Jste urozeného rodu?
Spíše na dolním konci šlechty, Vaše Veličenstvo.
Můj otec, Richard Hendon z Hendon Hall v Kentu.
Obávám se, že to jméno mi uniklo z paměti.
Řekněte mi o sobě více.
Co bych vám tak mohl říct?
Kromě toho, že je můj otec bohatý
a štědré povahy.
Takže může platit daně?
To rád slyším.
A vaše matka?
Zemřela, když jsem byl ještě chlapec.
Zvláštní, má také.
Máte bratry?
Ano, dva.
Arthura, s povahou po otci,
a mladšího bratr Hugha.
Čím méně se o něm mluví, tím lépe.
Většina rodin má svou černou ovci.
Máte nějaké sestry?
Ne, to je všechno.
Kromě mé sestřenice, lady Edith.
Krásná, dcera hraběte
a dědička velkého jmění.
Skvělá příbuzná.
Byla však zasnoubená s mým bratrem Arthurem.
Také jsem byl kdysi byl zasnoubený.
Opravdu, můj pane?
Když mi bylo šest.
S Marií, královnu skotskou.
A co se stalo s tím svazkem,
mohu-li být tak smělý a zeptat se?
Tak...
Měli jsme ve Skotsku potíže.
Proto ji odvezli do zahraničí
aby se provdala za následníka francouzského trůnu.
Musím přiznat, že mi to srdce nezlomilo.
Kdy jste naposledy viděl svou rodinu?
Před deseti lety.
Před deseti lety? To je dlouhá doba.
Proč jste odešel z domova?
Můj mladší bratr Hugh,
přesvědčil otce, že mám v plánu utéct
s lady Edith jeho vůli navzdory.
Nejspíš to byla pravda.
Kam jste se vydal?
Odjel jsem do Francie.
Měl jsem v plánu bít se ve válkách na kontinentu,
ale ve své poslední bitvě jsem byl zajat
a strávil sedm let v cizím žaláři.
Jak už to bývá, podařilo se mi nakonec uprchnout
a po pravdě řečeno, právě jsem dorazil.
Bez peněz a v nuzném oděvu, jak vidíte,
a bez nejmenší potuchy,
co se děje doma.
Bylo s vámi zacházeno velmi hanebně,
ale já to napravím.
To je slovo krále.
Jak velkorysé od Vašeho Veličenstva.
Zachránil jste mě před zraněním,
možná jste zachránil i můj život, a tedy i korunu.
Taková služba vyžaduje odměnu.
Sdělte mi své přání,
a pokud je to v mé moci, bude splněno.
Vaše Veličenstvo,
mám než jednu prosbu.
Co to je?
Abych směl sedět v přítomnosti
anglického krále.
Vstaňte, sire Milesi, rytíři.
Vstaňte a posaďte se.
Dokud bude Anglie a koruna,
toto privilegium nikdy nezanikne.
A, moje bolavé nohy.
Přikryjte mě, sire Milesi.
Je tu jen jedna postel. Kde mám spát?
Budete spát u dveří a hlídat je.
Spát u dveří.
Hlídat je.
Hm.
Přikryjte mě přeci. Je mi zima.
Co to děláte?
Už je to hotové, Vaše Veličenstvo.
Můžete opět spát. Brzy se vrátím.
Vstupte.
Vzkaz pro vás, pane, a velmi naléhavý.
O co jde?
No, ten pán, co právě odešel,
vás žádá, abyste se s ním co nejdříve setkal
u mostu na suffolské straně.
Dobrá.
Ale bylo by známkou dobrých mravů,
kdyby se sir Miles vrátil osobně.
No, tohle vypadá dostatečně dobře
a hodí se pro náš účel.
Vezmu si to.
Ano, pane. Děkuji vám, pane.
Bude to stačit?
Ještě jeden drobák.
Jak se opovažujete!
Ruce pryč ode mě. Kdo jste?
Je můj převlek tak dokonalý
že nepoznáš vlastního otce?
Já jsem teď král a ty budeš viset!
Kdybych nebyl hledaný pro vraždu a neměl naspěch,
vytloukl bych z tebe ty nesmysly hned.
Ze zřejmých důvodů jsem si změnil jméno.
Teď jsem Tyler, John Tyler.
A ty jsi Jack a neopovažuj se na to zapomenout.
Co děláš s tím klukem?
Hleď si svého, nebo ti naložím!
Ne, to nebude potřeba, díky.
Kde je ten hoch?
Sotva jste odešel, přiběhl jakýsi mladík,
že prý toho chlapce nutně potřebujete.
- Chlapec tedy odešel s ním. - Kudy se vydali?
Směrem k Suffolské bráně, pane.
Neprocházeli tudy před chvílí dva chlapci?
Jeden mladý, asi tak vysoký.
Ano, ano.
Připojil se k nim nevrlý zrzavý hromotluk.
Odtáhl ho k Rochester Road.
Zeptal jsem se ho: „Co to děláte?“
Košťata? Kdo potřebuje koště? Košatá košťata.
Tak, kde je ta banda odvážných dobrodruhů,
o které mi tolik vyprávěl?
Vrátí se.
Zrovna plení nedalekou vesnici.
Výborná noc pro takovou zábavu, co?
Nemůžu se dočkat, až se vrátí,
abych je poznal.
Přivítají tě srdečně. To ti můžu slíbit.
A teď ven.
A dávej pozor na dráby.
Jistě, pane.
Lene, ty se postarej o něj.
Já, princezna Alžběta, přísahám
že zachovám věrnost a oddanost
jeho Veličenstvu králi Edwardu VI.,
jeho dědicům a nástupcům, jak káže právo.
Lady Jane Greyová.
Já, lady Jane Greyová,
přísahám, že zachovám věrnost
a pravou oddanost Jeho Veličenstvu, králi Edwardu VI.,
jeho dědicům a nástupcům, jak káže právo.
Jeho Milost arcibiskup z Canterbury.
Já, Thomas Cranmer, arcibiskup z Canterbury,
přísahám, že zachovám věrnost
a pravou oddanost Jeho Veličenstvu, králi Edwardu VI.,
jeho dědicům a nástupcům, jak káže právo.
Jeho Milost arcibiskup z Yorku.
Já, John Metcalf, arcibiskup z Yorku,
že zachovám věrnost a pravou oddanost...
Vaše Veličenstvo? Vaše Veličenstvo?
Jeho Veličenstvu králi Edwardu VI.,
jeho dědicům a nástupcům, jak káže právo.
Jeho Milost vévoda z Northumberlandu.
Ticho!
Co tě vede domnívat se, že jsi hoden
připojit se k naší ušlechtilé společnosti?
Kromě toho, co jsi nám pověděl
o svých drobných krádežích.
No...
Jestli rozbít hlavu vtíravému starému bláznovi
a zabít ho zde něco znamená,
mohu si připsat aspoň tolik.
Stalo se to náhodou, samozřejmě.
Kolik dobrých duší má tato skupina?
Nějakých 40.
Většina je tu,
ale poslední dobou se mnohým příliš nedařilo.
Jak to, pane?
Za poctivé žebrání se z nich stali mučedníci.
Byli bičováni, až jim krev tekla,
a pak byli připoutáni a ztrestáni na pranýři.
Znovu šli žebrat.
Znovu byli zbičováni,
a připraveni o ucho.
Šli žebrat potřetí.
Co jiného také mohli dělat?
Byla to jejich profese.
Tehdy byli na tváři ocejchováni rozžhaveným železem
a prodáni do otroctví.
Utekli.
Byli pronásledováni a nakonec oběšeni.
Jiní z nás na tom nebyli tak špatně.
Yokeli, Burnsi, Hodgi!
Vstaňte a ukažte tomuto pánovi své ozdoby.
Yokeli, náš přítel si možná rád poslechne tvůj příběh.
To bych rozhodně rád.
Býval jsem farmář a dařilo se mi,
měl jsem milující ženu a děti.
Teď je mé postavení trochu jiné.
Moje žena a děti už nejsou.
Možná jsou v nebi. Možná na tom druhém místě.
Ale díky Bohu, už se nezdržují v Anglii.
Moje ubohá stará matka
si na chleba vydělávala ošetřováním nemocných.
Jeden z nich zemřel.
Matku upálili jako čarodějnici,
zatímco jsme se já a moje děti dívali a plakali.
Královy zákony!
- Královy zákony! - Královy zákony!
Připijeme na milosrdného Pána a krále.
Královy zákony, které mou matku vysvobodily
z králova pekla.
Žebral jsem od domu k domu,
Já i manželka, v náručích hladové děti.
Ale podle králových zákonů je hlad zločinem.
Tak nás svlékli a bičovali
přes tři města.
Napijme se ještě jednou na milosrdné zákony královy.
- Královy zákony. - Královy zákony.
Připijeme na milosrdného Pána a krále.
Moje žena a děti zemřely hlady.
Pijte, chlapci! Aspoň kapku!
Kapku za chudáky mrtvé děti a manželku!
Za chudáky mrtvé děti a manželku.
Žebral jsem dál a přišel o ucho.
Však jsi viděl, co zbylo.
Pak mě prodali jako otroka.
Tady mám na tváři je písmeno „s“
od cejchu.
„S“ pro otroka, rozumíš?
Otrok!
Tak jsi jednoho potkal.
Králova otroka.
Utekl jsem, ale pokud mě dopadnou,
kéž na králův zákon padne nebeské prokletí,
Budu viset.
Viset nebudeš!
Od tohoto okamžiku pozbývá tento zákon platnosti.
Kdo to k čertu byl?
Jsem Edward, váš král.
Vy nevychovaní tuláci,
je toto poděkování, kterého se mi dostane
za královské požehnání, které jsem udělil?
Bratři!
Bratři, toto je můj syn,
snílek, blázen a šílenec.
Opravdu si myslí, že je král.
Já jsem král.
Počkej, až si tě podám.
Což nemáš úctu ke králům ani žebrákům?
Postav se mému vedení ještě jednou a pověsím tě sám.
Opatrně, chlapče, není to moudré.
Bav se, musíš-li,
ale zvol si jiný titul.
Foo-Foo, král moulů!
Ať žije Foo-Foo, král moulů!
Dejte mu korunu!
Vezmi si svou korunu! Dejte mu korunu!
Tady je plášť!
Dejte mu korunu!
Ať žije Foo-Foo!
Kdo jste a co chcete?
Vždyť mě musíte znát, můj pane.
Jsem váš příjemce trestů.
Příjemce trestů?
Ano, můj pane.
Jsem John Marlowe.
Ano, jistě.
Ano, myslím, že si vzpomínám.
Víte, nebylo mi dobře.
Králova smrt přišla tak náhle.
Můj nebohý pán.
Je pozoruhodné, jaké hry dokáže
hrát lidská paměť.
Ale to je minulost, už se mi daří mnohem lépe.
Zjistil jsem, že drobná nápověda
často pomůže se rozvzpomenout.
Připomeňte mi, kdo jste a proč jste tady.
No, před několika dny,
se Vaše Veličenstvo dopustilo tří chyb
v ranní lekci řečtiny.
Už si vzpomínáte?
Ano. Ano, myslím, že ano.
Pokračujte.
Váš učitel byl velmi rozzlobený.
Slíbil, že mě za to patřičně ztrestá bičem a...
Bičovat tebe ?
Ale proč tebe za chyby, které jsem dělal já ?
Ach, můj Pán opět zapomněl.
Váš učitel vždy za vaše chyby trestá mě .
Tomu nerozumím.
Vaše Veličenstvo, krále přeci nelze trestat.
Takže, pokud je trest na místě, jsem to já, kdo jej dostane.
To mi nepřipadá fér.
Fér? Je to tak zcela správně.
Vždyť je to moje profese a živobytí.
Velice zvláštní způsob obživy.
A byl jsi za tyto chyby bit, můj ubohý příteli?
Ještě ne, můj pane.
Můj trest měl být vykonán dnes.
Přišel jsem Vašemu Veličenstvu připomenout,
že jste slíbil se za mne přimluvit.
Můžete zůstat zcela v klidu.
Nikdo vás bít nebude. Dávám vám své slovo.
Děkuji, Vaše Veličenstvo.
Ne, to já bych měl děkovat.
Jste mi neuvěřitelně nápomocen
při nápravě mé paměti.
Musíte se mnou strávit alespoň hodinu denně
a připomínat lidi a věci.
Velmi rád.
Musíte mi povědět všechno o mém životě,
o mých sestrách a všem ostatním, co víte
o dění v paláci.
Dostane se vám náležité odměny.
Děkuji, Vaše Veličenstvo.
No tak, pohni sebou.
Lene, Foo-Foo...
Tam za tím kopcem je vesnice.
Ty a Foo-Foo se tam vydejte se na výzvědy,
a když už tam budete, ukradněte, co půjde.
Za ta slova by tě mohli pověsit.
Ano, Vaše Veličenstvo.
Tak dělej, slyšel jsi rozkaz.
Vaše ctihodnosti...
I když je to můj vlastní syn,
Nevěřil bych tomu darebákovi nebude-li pod dohledem.
Tak je sleduj a dohlédni na něj.
Ale nemíchej se do toho.
Ano, vím.
Chci, aby se něco naučil.
Je to chudé místo.
Nic, co by stálo za krádež. Budeme muset žebrat.
Mluvte za sebe, ne za mě.
Už jsi únavný.
Teď poslouchej, Jacku,
nechceš krást a odmítáš žebrat.
Dobrá. Ale řeknu ti, co dělat budeš.
Budeš dělat návnadu, zatímco já budu žebrat.
Nevím, o čem mluvíte.
Vysvětlím ti to.
Tamhle někdo přichází.
Budu předstírat záchvat
a až mi ten muž přiběhne na pomoc,
Spustíš nářek a padneš na kolena,
jako by tvůj břich postihlo všechno utrpení pekelné.
Budeš naříkat, dokud nedostaneme penny,
nebo budeš litovat.
Pro boha, co se ti stalo?
Jak mohu pomoci?
Můj bratr vám to poví, nejvznešenější pane.
Je to strašné utrpení, které mě svírá v agonii.
Půlpenci, pane, ať si můžeme koupit trochu jídla.
Jedině jídlo může ulevit mi od bolesti.
Půlpenci. Tady máš dvě.
Tady máš, nebohý hochu.
Pomoz mi odnést tvého bratra do hostince.
Nejsem jeho bratr.
Máš srdce z kamene,
je-li to tvůj bratr. Styď se.
Je to žebrák z povolání a zloděj.
Dostal vaše peníze,
a ještě vám nejspíš vybral kapsy.
Chcete-li ho uzdravit, obložte ho svou holí.
Zloději, vrať se!
Stůj, zloději!
Vrať se!
Zastavte ho! Zastavte ho!
A mám tě!
Podržíte mi koně, prosím?
Jistě, pane.
Říkám si, zda byste mi nemohl pomoci.
Pronásleduji vraha, který unikl zákonu
do těchto končin.
Neviděli jste tu podezřelého hrubiána
se rudými vlasy?
Ano, asi čtvrt hodiny zpátky.
V doprovodu chlapce?
Chlapce pronásledoval, nebo to tak alespoň vypadalo.
Jakým směrem?
Tamtou cestou
směrem do lesa.
Kéž vás svatí odmění, pane.
Díky.
Foo-Foo, první králi moulů,
vyslechni svá obvinění.
Obvinění první, odmítnutí žebrat.
Nejenže ten zrádný hladový krk
tvrdošíjně odmítá žebrat, vaše ctihodnosti,
ale ještě mě vyzradil jako zloděje a kapsáře
a vyvolal na mě velký hon.
Jaká je odpověď vězně?
Žádná. Je to pravda.
Lituji jen toho, že jej zákon nedohonil.
Další obvinění. Útěk před svým opatrovníkem.
To mluví samo za sebe, vaše ctihodnosti.
Ještě že jsem vás varoval, co?
A další obvinění, za odmítnutí...
Odmítnutí krást, vaše ctihodnosti.
Odmítnutí krást!
Na cestě zpět sem,
přiměl jsem toho lotra
vstoupit do nestřežené kuchyně.
Do nestřežené kuchyně!
Nejenže odešel s prázdnýma rukama,
ale ještě se pokoušel zburcovat domácnost.
Je mezi vámi někdo
kdo promluví ve prospěch obviněného?
Já to udělám.
Nechť mluví jeden za všechny.
Já budu mluvit.
Co tedy povíš?
Bez ohledu na všechna opomenutí
toho mladého darebáka, máme jej rádi.
Prokázal odvahu a duchapřítomnost.
Bude tedy rozhodnuto o jeho vině
zkouškou bojem.
Podle dávného zvyku země,
utká se v boji se svým hlavním žalobcem.
Ano.
Bude-li poražen, bude shledán vinným
a podle toho odsouzen.
Nebude-li neporažen,
bude čestně zproštěn viny.
Boj se povede holemi
stejné hmotnosti a velikosti.
Začněte!
Dobrý boj.
Statečně jsi se zprostil všech obvinění.
Titul Foo-Foo první, král moulů,
je tímto zrušen a anulován.
Nyní budeš korunován se všemi obřady
králem bojového dvorce!
Co je to tu za nepřístojnosti?
Právě včas, sire Milesi.
Právě včas.
Jste v pořádku?
Jaký prašivý rytíř je tohle?
Uveďte, co tu chcete, a rychle.
- Jsem jeho ochránce. - On je taky blázen!
Je to ten lotr, který mi unesl syna!
Je to proradný zbabělec.
Není jiného ochránce než mě!
Jsme však poněkud nerovně ozbrojeni.
Rychle! Prchněte ke canterburské cestě.
Hej! Zastav se! Pojď sem!
Dělej, sundej ho!
Stáhni ho!
Tak dělej!
No tak. Za ním!
Dělej!
Setřes ho.
Ano!
No tak, prašť ho.
Nandejte mu, chlapče!
Velmi statečné, můj pane. Velmi dobrý manévr.
Pomoc! Pomoc! Pomoc!
Tady, můj pane,
je oblečení, které jsem zakoupil na London Bridge.
Věřím, že vám padne.
Oděv na dotek poněkud hrubý.
Však určitě lepší než tyhle chudinské hadry.
Jakmile si jej obléknete,
vydáme se hned na cestu.
Rozhodně, přímo do Westminsteru,
kde musím získat zpět svůj trůn.
Koho znáte u dvora?
Vždycky tam byl sir Humphrey Marlowe.
Starý králův správce kuchyně,
nebo stájí nebo něco podobného.
No jistě...
A ten starý blázen, hrabě z Hertfordu.
Sire Milesi,
než tě tvůj jazyk připraví o krk,
ten starý blázen, je můj strýc,
bratr zesnulé královny, mé matky.
A sir Humphrey Marlowe je už pět let mrtvý.
Jak víte, že je pět let mrtvý?
Pochybujete o mém slově, sire Milesi?
Jeho syn John přijímá mé tresty.
Vaše trest...
Dobré nebe,
Vy jste král.
Sire Milesi, pozbyl jste rozumu?
Vaše Veličenstvo, odpusťte mi.
Co jsem řekl, jsem řekl v žertu.
Odpouštím vám vaše žerty.
Pro svého krále jste vykonal mnoho.
Je to zvláštní...
Velice zvláštní.
Co je zvláštní, Vaše Veličenstvo?
Ten chudý hoch,
neví nic o státních záležitostech, ani o protokolu.
Určitě už ho museli odhalit.
Nepřipadá vám divné, že země ještě není plná
kurýrů a oznámení,
že se hledám?
Ano, připadá.
Ten chudý hoch...
Zajímalo by mě, jak se mu daří.
Nehnije-li v žaláři.
Hal Bodkin, výrobce svícnů,
odsouzen na deset let odnětí svobody
za pytláctví v královském lese u Windsoru,
žádá Vaše Veličenstvo o milost.
Deset let za pytláctví?
Co chytil?
Pár králíků, Vaše Veličenstvo.
- Jako lord protektor... - Nehorázný trest.
Bude mu odpuštěno.
Pokračujte, můj pane.
Mary Smithersová, svobodná,
odsouzena k upálení na hranici za čarodějnictví.
Obvyklý trest, Vaše Veličenstvo.
Peter Burns...
Na základě jakých důkazů byla odsouzena?
Proklela výběrčího daní,
Vaše Veličenstvo.
Vyzvala ďábla, aby napadl jeho kosti
bolestmi a křečemi.
Jak se má výběrčí daní?
Daří se mu dobře, Vaše Veličenstvo.
Co je to pak za spravedlnost?
Pokud výběrčí daní vyvázl bez újmy,
pak je logické,
že žena nemůže být vinna čarodějnictvím.
Dostane milost.
Jistě, Vaše Veličenstvo.
Musím promluvit, Sire.
Vzývat ďábla je kacířství.
Za to musí být tato žena upálena,
aby plameny očistily její duši.
Jen poskytuji radu, Vaše Veličenstvo.
Nemám na to právo? Jsem dcera vašeho otce.
Chceš říct ještě něco, dcero Španělska?
Ano, bratře.
Milosrdenství ve tvých rukou nezná žádných mezí.
Den co den odpouštíš kacířům a hříšníkům,
kteří, dle zákonů této země,
by měli být za své zločiny a chyby
oběšeni nebo upáleni.
Je snad milosrdenství také zločin?
Plýtvá-li se jím.
Smím připomenout,
že vězení našeho zesnulého otce
někdy najednou pojímala až 62 000 odsouzených.
A během jeho slavné vlády až 72 000 zlodějů,
loupežníků a kacířů skončilo v rukách katových.
A je to rekord, na který lze být hrdý?
Chtěla bys, abych jej překonal, dcero Aragonu?
Zdá se, že vám v žilách studená krev obíhá,
obíhá-li vůbec.
Styďte se!
Odeberte se do své komnaty.
A tam se modlete k Bohu,
aby vyjmul ten kámen z vašich prsou
a nahradil jej lidským srdcem.
Odejděte! Pozbyla jste sluchu?
Král přikazuje!
Dobré duše,
k čemu chystáte hranici?
Ohně budou hořet
na všech kopcích v zemi.
Tanec, zábava a pití až do svítání.
Opravdu?
Jaká je příčina oslav?
Jaká?
Byl jsi snad v transu?
Copak jste to neslyšeli?
Zítra se koná korunovace nového krále,
- Edwarda VI. - Tak proto!
Korunovace?
Zítra?
Toho výrostka?
Co nejrychleji do paláce. Nesmíme meškat.
To jsou moje komnaty,
prostřední okno v prvním patře.
Co budete dělat, až se dostanete přes zeď?
Půjdu do svých komnat a strhám oděv
z toho marnivého podvodníka.
Způsobím takový rozruch,
jaký tam nebyl od zatčení Anny Boleynové.
Stát! Ve jménu krále.
Vydejte se do Westminsterského opatství!
Zastavte toho podvodníka, než bude korunován!
Stát, vy tam!
Kapitáne, všechno vysvětlím.
Nemáte času nazbyt.
Do vězení s ním.
Kapitáne, v paláci je podvodník.
Není to pravý král a nesmí být korunován!
Už ať jste s ním pryč.
Budete všichni viset pro vlastizradu.
Dávám vám poslední varování.
Chystají se korunovat podvodníka.
Naštěstí pro tebe jsem toho názoru,
že jsi mdlého rozumu.
Jinak bych tě nechal pověsit,
vyvrhnout a rozčtvrtit.
Má v žilách méně královské krve
než krocan z tržnice!
Ještě jediné slovo
a nechám tě zbičovat na samý práh smrti.
Amen
Vznešení pánové, představuji vám
krále Edwarda, vašeho nezpochybnitelného krále.
Proto se ptám, vy, kdož jste dnes přišli
složit slib věrnosti a služby,
jste ochotni tak učinit?
Ano! Ano! Ano!
Bůh ochraňuj krále Edwarda.
Přijmi tento královský meč
právě přinesený z Božího oltáře.
Tímto mečem braň spravedlnost,
potírej nepravost,
ochraňuje svatou Boží církev,
pomáhej a chraň vdovy a sirotky,
obnovuj statky, jež podléhají zkáze,
udržuj majetky obnovené,
trestej a napravuj, co je špatně,
a stvrzuj, co je v správně.
A jako mu dnes
bude na hlavu vložena zlatá koruna,
naplň jeho královské srdce svou hojnou milostí.
A korunuj jej všemi vznešenými ctnostmi
skrze krále věčného, Ježíše Krista, našeho Pána.
Amen
Zastavte!
Zakazuji ti vložit korunu na hlavu toho podvodníka.
Já jsem král.
Nechte ho jít!
Je to pravda. On je král.
Na mou duši, lorde Hertforde, tohle je...
Nevšímejte si Jeho Veličenstva.
Znovu na něj dolehla nemoc.
Chopte se toho tuláka!
Nedotýkejte se ho, nechcete-li ohrozit své životy!
Opakuji vám, že je to král!
Dovolte, aby byl Tom Canty první, kdo bude přísahat věrnost
a žádat, abyste se ujal své koruny
a všeho, co vám právem náleží.
Toto je nanejvýš nebezpečná situace.
Mohlo by to rozdělit zemi a ohrozit nástupnictví.
Počkat!
Mám řešení.
Kde je uložena velká pečeť? Odpovězte na mou otázku.
To může vědět jen ten, kdo byl princem z Walesu.
Tak jednoduchá otázka určí panovníka.
To není žádná hádanka.
Sire Geoffrey,
jděte do mé soukromé komnaty v paláci,
a blízko podlahy
v nejvzdálenějším levém rohu ode dveří
najdete hlavici mosazného hřebu.
Stiskněte ji a otevře se víko
šperkovnice.
První, co uvidíte, bude pečeť.
Přineste ji sem.
- Ano, Vaše Vý... - Počkat!
Ušetřete si cestu, sire Geoffrey.
Jak musí sám král dosvědčit,
prohledal jsem každý kout
jeho soukromých komnat.
Není tomu tak, Vaše Veličenstvo?
- To je. - To je.
A nahlédl jsem i do šperkovnice.
Byla tam pečeť?
Ne.
Vyhoďte toho prolhaného darebáka na ulici,
a vyžeňte ho pod bičem z města.
Jsem-li král, pak přikazuji, abyste ustoupili.
Toto zavání vlastizradou.
Je velmi zvláštní, že by tak objemný objekt
jako velká pečeť Anglie měl jednoduše zmizet.
Velký zlatý válec.
Počkat, bylo to oblé
a tlusté, s vyrytými písmeny a znaky?
Ano.
Pak vím, kde je velká pečeť.
Stačilo, kdybyste mi ji bývali popsali,
a mohli jste ji mít už dávno.
Co to říkáte, můj pane?
Pak tedy jste právoplatným králem?
Ne, ale vím, kde je pečeť.
Pak musíte být král.
Nebyl jsem to já, kdo ji tam umístil.
Byl to on, jak zde stojí,
skutečný král Anglie.
Sám vám řekne, kam ji dal.
Pak mu uvěříte.
Dobře se zamyslete, Vaše Veličenstvo.
Byla to poslední, úplně poslední věc, kterou jste udělal
než jste vyběhl z paláce
oblečen do mých hadrů.
Ano, to všechno si pamatuji.
Ale na velkou pečeť si nevzpomínám.
Vaše Veličenstvo, dovolte mi, abych vám to ráno připomněl
tak, jak se odehrálo.
Mluvili jsme spolu. Vzpomínáte si na to?
Ano.
A dal jste mi najíst a napít,
a poslal pryč své služebnictvo,
abych se nestyděl za své hadry
a špatné vychování.
Ano, vzpomínám si.
A pak jsme si z legrace,
vyměnili oblečení.
Stáli jsme před zrcadlem,
a byli jsme si tak podobní.
Vzpomínáte si?
Tak to bylo.
A pak jste vyběhl z ložnice,
a prošel kolem stolu.
A ta věc, které říkají velká pečeť,
byla na stole.
Hledal jste místo kam ji schovat,
a vaše oči padly na...
To stačí.
Sire Geoffrey, jděte do mé komnaty.
A v helmici mé milánské zbroje,
najdete pečeť.
Přesně tak, můj králi.
Anglická koruna je vaše!
Pospěšte si, sire Geoffrey, dejte svým nohám křídla.
Bůh ochraňuj krále.
Bůh ochraňuj krále!
Nyní, můj králi,
vezměte si zpět tato královská roucha a dejte mi své hadry.
Svlékněte toho ničemu
a uvrhněte jej to Toweru.
Ne, nikdo mu neublíží.
Nebýt jeho, nikdy byste mi neuvěřili.
Řekni mi, Tome Canty,
jak je možné, že si pamatuješ, kam jsem pečeť schoval,
a já ne?
Můj králi, to je snadné.
Jak to?
Protože jsem ji často používal.
Používal pečeť?
K čemu jsi ji používal?
Mluv nahlas, chlapče. Nemáš se čeho bát.
Jak jsi používal velkou pečeť Anglie?
K louskání ořechů.
Půjdete prosím se mnou, pane?
Ujišťuji vás, pane, že nejde o žert.
Vaše přítomnost je vyžadována.
Nechť je všeobecně známo, že
že Tom Canty požívá ochrany trůnu,
a bude nadále znám pod ctihodným titulem
královského chráněnce.
Už jsi našel svou matku?
Ano, Sire.
Výborně. Bude o ni dobře postaráno.
A až najdeme tvého otce, vyřídíme to i s ním.
Zde prosím počkejte,
dokud král neuzná za vhodné s vámi jednat.
Není můj král.
Postav se, nestoudný lumpe!
Jak se opovažuješ sedět v králově přítomnosti!
Ruce pryč od něho.
Má právo v přítomnosti krále sedět.
Opět se setkáváme, sire Milesi. Obával jsem se, že jsem vás ztratil.
Ale zdá se, že jste veskrze v pořádku.
Meč.
Tohle je můj druh ve zbrani a nepřízni, Miles Hendon.
Byl mým jediným přítelem a zachránil mi život.
Povstaňte, Milesi Hendone, hrabě z Kentu.
Edward Anglický vás jmenuje peerem.
Mladý král nezapomněl, co poznal
o utrpení a útlaku svého lidu.
A vláda Edwarda VI. Byla velmi milosrdná
i v tehdejší těžké době.
Překlad titulků: Silvie Matičková