EN NETFLIX-SERIE
TIENDE KAPITTEL: FORTAPTE HJERTER
Jeg skal ikke skade dere.
Du drepte den mannen.
Jeg reddet livet ditt, igjen. Og jeg prøver å redde ditt.
Fra hvem?
Fra Morfeus.
Hvem er Morfeus?
Unnskyld oss et øyeblikk, Jeddy.
Du er et av de savnede marerittene.
Og du er sluket.
Hvis du vet det, vet du at Morfeus følger med.
Tror du han gjør det for å beskytte deg?
Han følger med, fordi straks du sovner
og river ned murene mellom folks drømmer,
skal han drepe deg.
Men hvis noen beskytter deg, hindrer ham i å drepe deg,
da kan du bli Drømmerikets midtpunkt.
Han blir maktesløs, og jeg blir fri.
Gode doktor.
Et kvarter til gjestetalerens innlegg.
Hvordan gikk det med Phillip Sitz?
Bra.
Vi savnet deg.
-Fant du gutten? -Ja.
Vi snakket sammen.
Han så noen voksenting han ikke forsto,
men jeg forklarte dem.
Han blir ikke et problem?
Ikke noe jeg ikke takler.
Vi møtes der nede.
Jeg skal være der nede i en time.
Venter du på meg?
Nei. Jeg tar med Jed. Vi skal hjem.
Greit.
Du kan dra hvis du vil,
men det er ikke trygt for dere å vandre rundt på hotellet.
Og forlater dere hotellet, vil Drøms ravn finne dere.
Hør her.
Dette er ditt rom.
Du kan få begge nøkler.
Jeg er tilbake om en time.
Jeg banker på. Hvis du vil, kan du slippe meg inn.
Men hvis ikke går jeg.
Lås døren etter meg, for man vet aldri.
Vår æresgjests nærvær her i kveld er bevis,
i hvert fall for meg,
på at drømmer blir til virkelighet.
Han er en levende legende,
en inspirasjon for oss alle,
en av de første og en av de beste.
Mine damer og herrer.
Korinteren.
Jeg pleier ikke å holde taler,
men muligheten til å snakke til så mange
som deler samme lidenskap, samme drøm,
den kunne jeg ikke gå glipp av.
For dere er spesielle mennesker.
Svært spesielle mennesker.
Vi er de amerikanske drømmerne
på den sanne kunnskapens hellige vei,
som er brolagt med blod og gull.
Og overalt i dette vakre landet
dreper vi mennesker.
SERIEKONGRESS
Vi gjør det ikke for å få et levebrød,
vi gjør det ikke for å hevne oss.
Vi dreper ikke for penger.
Vi dreper for å drepe.
Vi er foregangsfolk på et felt i vekst.
Men ingen ser oss, bortsett fra én helg i året.
Jeg ser dere.
Jeg ser dere som dere virkelig er.
Jeg vil at dere også skal se det.
Så bare gjør meg en tjeneste.
Lukk øynene.
Og se dere selv som jeg gjør.
Vi er gladiatorer.
Erobrere.
Vi er oppdagelsesreisende…
…sannhetssøkere.
Vi er eventyrere.
Vi er jegere.
Lykkeriddere.
Og nattens konger.
Jeddy, vi må dra.
Du skuffer meg, Korinteren.
Du og disse menneskene du har inspirert og skapt…
…skuffer meg.
Jeg har gjort mitt beste for å være slik du skapte meg.
Nei, du har gjort ditt verste,
som på så mange vis var det jeg håpet på.
Du var mesterverket mitt.
Et mørkt speil som skulle vise alt menneskene ikke vil se i øynene.
Det er det jeg er.
Det er det jeg har gjort.
Nei. Se på deg, vandrer på denne jorden i over hundre år
og smitter andre med din glede over død, men hva har du gitt dem?
Hva har du skapt? Ingenting.
Bare noe annet folk kan være redd for. Det er alt.
Så hva nå?
Sender du meg tilbake til drømmene deres?
For jeg går ikke frivillig.
Og kniv mot en drøm?
Tror du ikke drømmer kan dø?
-La oss finne det ut. -Det holder.
Hvordan?
Rose Walker blir stadig sterkere, mens du blir svakere.
Hun tar din plass som Drømmerikets midtpunkt.
Hun river murene mellom de sovendes sinn,
og nå drømmer alle den samme drømmen.
En drøm jeg inspirerte til.
Nei.
Det skjer allerede.
Du kan ikke gjøre noe. Hun sover og drømmer.
Da er hun ikke utenfor min rekkevidde.
Jeg tror hun er det.
Nå som hun vet at du vil drepe henne.
Jed, løp!
Du må våkne.
Ikke hør på ham, Rosebud.
Du har makten nå, ikke han. Dette er din drøm.
Det er hans drøm, for din verden.
Så gjør den til din. Hva du vil, Rose. Et blankt ark.
Hvor er Jed?
Jed har det bra.
Han sover der oppe. Like ved siden av deg.
Denne drømmen er din nå. Drømmeriket er ditt nå.
Drømmeriket er ditt. Sa han det?
Han sa at du skulle drepe meg.
Sa han hvorfor?
Når et sluk river murene mellom drømmer,
skaper hun én enkelt ustabil drøm
som faller sammen og tar med seg den våkne verdenen.
Din verden. Alt og alle vil dø.
-Ikke tro på ham. -Det har hendt før.
Jeg gjorde ikke min plikt. Et helt univers gikk tapt.
Drep ham før han dreper deg.
Det kan redde livet ditt,
men ikke livet til dem du er glad i.
-Jeg vil holde deg i live. -Jeg vil holde verdenen din i live.
-Du må velge en av oss, Rose. -Det holder!
Hvis jeg er så mektig som dere sier, finner jeg min egen løsning.
I mellomtiden skal murene opp igjen.
For jeg drømmer ikke mer.
Takket være dere to, er jeg våken.
Hvis du tror jeg blir med deg tilbake til Drømmeriket…
Du skal ikke tilbake.
Du skulle tjene menneskene. Ikke nære deg på dem.
Vet du hvorfor jeg gjør det?
For å få en smak av hvordan det er å være menneske.
Og du bryr deg ikke om menneskene,
bare om deg selv og riket ditt og reglene dine.
Jeg rommer den kollektive underbevisstheten.
Uten reglene mine ville den fortære meg.
Menneskeheten ville bli fortært.
Eller kanskje du ville føle noe.
Jeg er ikke problemet, Drøm.
Du har rett.
Dette var min skyld. Ikke din.
Jeg hadde så store håp for deg.
Men jeg skapte deg svak.
Så nå må jeg tilintetgjøre deg.
Jeg er bare lei for at jeg ikke får se Rose Walker gjøre det samme mot deg.
Neste gang jeg skaper deg, vil du ikke være så mangelfull
og smålig, lille drøm.
Og dere…
…som kaller dere "samlere",
dere har levd i fantasier
der dere er ofrene,
betryggende dagdrømmer der dere alltid har rett.
Men ikke mer.
Drømmen er over.
Jeg har fjernet den. For dette er min dom over dere,
at dere skal vite,
fra dette øyeblikket,
nøyaktig hvor feige og egoistiske
og grusomme dere er.
At dere skal føle smerten til dem dere har drept.
Hallo, 911?
Jeg vil tilstå en forbrytelse.
Og sorgen til dem som savner dem,
og dere skal bære den smerten og sorgen og skyldfølelsen
med dere i all evighet.
Følger jeg etter henne?
Nei. Hun er ikke farlig når hun er våken.
Men i natt når hun sover, finner jeg henne.
Og vi avslutter dette.
Kan jeg spørre om noe?
Er mamma fortsatt syk, eller…
Jeg er lei for det, Jeddy.
Hun…
Hun gikk bort for noen måneder siden.
Men hun sluttet aldri å prøve å få deg tilbake.
Pappa ville ikke gi slipp på deg.
Så nå er det bare deg og meg?
Nei, faktisk ikke.
Vi har en oldemor som gleder seg til å møte deg.
Og min beste venn Lyta, som bor over oss.
Hun ringer deg.
Hei! Gjett hvem som er i bilen med meg?
Ikke få panikk, men jeg er på sykehuset.
Hva?
Barnet kommer. Jeg føder.
Herregud!
Er det Rose?
Og Barbie og Ken og Hal er her.
Vi tar godt vare på henne, Rose.
Og Chantal og Zelda er på vei.
Det er vi også, jeg lover.
Ikke for fort. Kjør forsiktig.
Ses snart.
Er alt bra med henne?
Sikkert, men vi er ikke i familie,
så de forteller oss ingenting.
Visste du at hun er gravid?
Selvsagt visste hun det.
Du gjorde vel det?
Alle sammen, dette er Jed.
-Jed! Hei. -Hei, Jed!
Er det en ekte edderkopp?
Det var det.
Vi har en stor samling araknologisk taksidermi.
Hvis du vil se?
Hei, Rose.
Fortsatt bare tre centimeter. Legen er hos henne nå.
Sa sykepleieren det?
Ja. Hun er veldig hyggelig.
Ja, hun virker hyggelig.
Hvor er Gilbert?
Han sa at han måtte hjem. Jeg trodde han var hos dere.
Nei.
Er det noen vi bør ringe? Lytas familie?
Eller barnets far, hvem nå det er.
Du må ikke si det. Hvem er han?
Det er for sent å ringe noen nå.
Selv om…
Unity?
God morgen, kjære.
Jeg vekket deg. Beklager.
Rose, det siste jeg trenger, er mer søvn.
Fant du Jed?
Ja. Han er i sikkerhet.
Men kan jeg be om en tjeneste?
Naturligvis. Hva som helst!
Hypotetisk sett, om det skulle skje noe med meg…
Det skal ikke skje noe med deg.
Om det gjør det…
Om jeg sovner i kveld og ikke våkner,
kan Jed bo hos deg?
Jeg skulle foreslå at dere begge kommer og bor hos meg.
Skulle du?
Rose.
Jeg lurer ofte på hvordan livet ville blitt om jeg ikke hadde sovet.
Ville jeg fått en familie, og hvordan ville det vært?
Når du og Jed kommer, slipper jeg å lure mer.
Du er helt fantastisk. Vet du det?
Det ligger til familien.
Få deg litt søvn.
Beklager at jeg vekket deg. Drøm søtt.
Ha det bra.
Går det bra med deg?
Zelda har en betryggende historie om Gud og vanskelige tider,
og ulike antall fotspor i sanden.
Hun fortalte den til meg en gang, og den muntret meg opp betraktelig.
Skal jeg spørre…
Unnskyld meg. Er du Rose?
Lei for at jeg dytter dette på deg nå.
Ikke vær det.
Jeg er bare redd for at når jeg sovner i natt…
…dreper Drøm meg.
Det gjør han ikke.
Han sa at om han ikke dreper meg, vil hele verden dø.
Alle.
Hør på meg.
Hvis det er sant,
hvis du har makt til å ødelegge verden,
da har du makt til å ødelegge ham.
Jeg vil ikke ødelegge ham.
Jeg vil ikke noe av dette.
Jeg er redd for å sovne. Jeg er redd for å våkne.
Han burde være redd.
Når du sovner i kveld, må du finne ham og få en slutt på dette.
Det er opp til deg, Rose.
Du bestemmer. Du er sluket.
Det er et sluk.
en ekte annulett.
En dødelig med så sterke evner
at hun kan reise gjennom andres drømmer.
Pass deg så du ikke går deg vill.
Finn din egen vei.
Tror du han gjør det for å beskytte deg?
Straks du sovner og og river ned murene
mellom folks drømmer…
Du har makt til å ødelegge ham.
Han skal drepe deg.
-Du er sluket. -Rose!
Og dette er historien han fortalte.
Det var en mørk og stormfull kveld.
Og skipperen sa til styrmannen: "Fortell meg en historie."
Dette er historien.
Det var en mørk og stormfull kveld.
Og skipperen sa til styrmannen: "Fortell meg en historie."
Dette er historien. Det var en mørk og stormfull kveld.
Skipperen sa til styrmannen:
-…en historie. -Chantal?
-Dette er historien. -Det er meg. Rose.
Det var en mørk og stormfull kveld. Og skipperen sa til styrmannen:
-"Fortell en historie." -La meg gjøre det.
Dette er historien.
Det var en mørk og stormfull kveld.
Og skipperen sa til styrmannen:
"Fortell meg en historie." Og dette er historien han fortalte.
I september i år 1811
stanset en postvogn utenfor døren til Aswarby Hall
midt i Lincolnshire.
Den lille gutten som hoppet ut,
så seg rundt.
Forsiktig, prinsesse Barbara, det er noe underlig i luften.
Hva er det, Martin Tenbones?
Gjøken? Heiromanceren? Oberst Prøve?
Ingen av dem.
Noe skjer, prinsesse. Se.
Ken?
Hva gjør du her?
Faen.
Herregud.
Kom, Martin Tenbones. Vi må herifra.
Hva gjør dere her?
Skatt. Det er ikke slik det virker. Så…
Uff da.
Herregud.
Hva skjer?
Det er meg. Jeg er lei for det. Men det er bare en drøm.
Dere må bare våkne. Nå.
-Rose! -Rose, vær så snill!
Rose, hvorfor gjør du dette?
Jeg kan ikke stanse det. Våkne.
Vær så snill.
En mørk og stormfull kveld…
…kjørte en postvogn til Aswarby Hall.
"Fortell en historie."
Zelda!
Rose!
-Hal! -Jeg fant deg!
-Hal, hold ut. -Ikke slipp!
Hal!
Rose, jeg skal redde deg!
Nei, Jed, bli der.
-Jeg skal redde deg! -Nei!
-Rose! Rose! -Jed!
-Rose! -Jed!
Jed!
Du har gjort store skader.
Ingenting jeg ikke kan reparere, iallfall på dette stadiet.
Hva skjedde med Jed og vennene mine?
De sover i sengene sine, men er ikke trygge. Det er ingen.
Ikke før sluket dør.
Kan jeg hjelpe deg?
Ja takk. Jeg ser etter en bok.
Vi har alle bøker som er skrevet, og de som ennå ikke er det.
Jeg ser etter historien om livet mitt,
om ting hadde blitt annerledes.
Jeg har detaljerte skildringer av sovendes drømmer.
Nei takk. Jeg har fått mer enn nok av drømmer.
Jeg vil lese om mitt ulevde liv.
Jeg vet ikke om vi har de bøkene.
Om du har alle bøker som er skrevet,
og som vil bli skrevet, må den være her et sted.
Der er jeg.
Er du Unity Kincaid?
Er Rose Walker oldebarnet ditt?
Ja.
Hvordan kjenner du Rose?
Døden er ikke alltid så ille.
Du kan bli her hvis du vil.
Ravnen min var en gang dødelig.
Vent! Sir!
Gilbert? Hva gjør du her?
Dette er Fiddler's Green.
Er du en drøm?
Ja.
Jeg dro herfra for å oppleve livet som menneske.
Et liv jeg nå ydmykt tilbyr i bytte mot ditt.
Jeg er redd det ikke er mulig.
Skal Drømmeriket og den våkne verden leve,
må sluket dø.
Så hva er vitsen med et sluk?
Hvorfor finnes vi?
Helt ærlig…
Jeg har en teori.
Når et menneske er Drømmerikets midtpunkt,
er det ikke for å minne oss på at vi finnes fordi mennesker drømmer,
ikke motsatt?
Menneskehetens mirakel bør alltid stå klarere for oss
enn maktens undere.
Jeg får meg ikke til å straffe deg for å forlate Fiddler's Green.
Men tiden er inne for å finne din rette plass igjen.
Det er en ære, sir.
Jeg mente aldri å forlate min stilling.
Hva var stillingen din? Hvem var du?
Fiddler's Green er ikke "hvem", men "hvor".
Jeg var ikke en person. Jeg var et sted.
Og, når du er død,
hvis du blir i Drømmeriket, besøk meg.
Gå i mine enger og grønne lysninger.
Hvil under mine trær.
Farvel, Rose Walker.
Det var et privilegium å være menneske med deg.
Jeg ønsker ikke å ta ditt liv.
Men vi har alle ansvar, og dette er ett av mine.
Jeg er lei for det.
Bare gjør det.
Alt som må til for å redde broren min og vennene mine.
Jeg er klar.
Herre, stans.
Unity?
Dette er Unity Kincaid.
Jeg er Roses oldemor.
Ifølge denne boken skulle jeg vært denne tidsalderens sluk.
Men fordi du ble tatt til fange,
gikk den skjebnen til mine etterkommere.
Jeg forstår ikke.
Du er ikke så smart, hva?
Kom hit, Rose.
Gå inn i deg selv
og gi meg det som gjør deg til sluket.
Men hvordan?
Du drømmer, kjære.
Alt er mulig.
Dette?
Takk, kjære Rose.
Nå er jeg drømmesluket, som jeg skulle vært for lenge siden.
Så la oldebarnet mitt være.
Unity?
Hva skjedde?
Du døde. Så Rose skulle få leve.
Jeg er så lei for det.
Ikke vær det. Det er ikke jeg.
Jeg skulle egentlig ha dødd for lenge siden.
Men da
ville jeg aldri møtt mannen med gylne øyne
og vi ville aldri fått vår vakre datter
og du ville ikke blitt født.
Hadde faren til barnet ditt gylne øyne?
Har aldri sett noe lignende.
Det har jeg.
Farvel, kjære Rose.
Mr. Holdaway skal sørge for at du og Jed får alt dere trenger.
Du og broren din er barn av De evige.
Du har lidd nok.
Du kan forlate dette stedet.
Farvel, Rose.
Han er veldig sterk. Han slipper ikke fingeren min.
Han er perfekt.
Vi skal vel gjøre dette sammen?
Det gjør vi allerede. Ikke sant, småen?
Jeg er tante Rose. Og dette er fetteren din, Jed.
Hallo, lille baby.
Har du valgt et navn?
Jeg lurte på å oppkalle ham etter Hector, men
det er bare én Hector for meg.
Og barnet fortjener sitt eget navn.
Har du merket at folk bare bruker navnet ditt
når du er i trøbbel?
Rose?
Det stemmer faktisk.
Ser du? Så lenge du ikke har et navn, kan du ikke havne i trøbbel.
Min tur.
Vær beredt. Han er ganske søt.
Vi er klare.
Én om gangen.
Kom igjen. Skatt!
Det var bare en drøm.
Hvordan er det med dem?
Flott.
De skrives ut i kveld, og vi reiser hjem i morgen.
Så snart?
Til New Brunswick.
Er det langt unna New York?
Under en time. Hvordan det?
Jeg vet ikke, men jeg hadde en drøm i natt
og nå tenker jeg: Hva om jeg selger huset og flytter tilbake?
Vi kjøper huset.
Drift.
Jeg står i galleriet og holder ditt tegn.
Snakk til meg.
Søte Drøm. For en overraskelse.
-Nærmest en begivenhet. -Godt.
Jeg kommer.
Gjør du?
Naturligvis.
Du er alltid velkommen.
Så fint å se deg.
Er det noe du begjærer?
Jeg vil bare ha svar.
Er dette en test?
Unity Kincaid skulle vært denne tidsalderens sluk.
Men noen utnyttet fangenskapet mitt
og fikk barn med henne,
vel vitende om at det ville bli sluket,
og at jeg ville måtte drepe det.
Var jeg så gjennomskuelig?
Nei.
Du skjulte sporene dine svært godt.
Det er sterk ros til å være fra deg.
Hva var hensikten?
Få meg til å drepe en av vårt blod?
Med alt det fører med seg?
Denne gangen gikk det nesten.
Mitt søsken.
Vi Evige er de levendes tjenere, ikke deres herrer.
Vi finnes bare fordi de vet innerst inne at vi finnes.
Vi manipulerer dem ikke.
Om noe manipulerer de oss.
Og du og Desperasjon,
selv stakkars Delirium, bør huske på det.
Gå imot meg eller mine igjen, og jeg glemmer at du er familie.
Tror du at du er sterk nok til å stå imot meg?
Mot Død?
Mot Dom?
Nei.
Husk det neste gang du får lyst til å blande deg i mine saker.
Stakkars Drøm.
Jeg rammet hardt denne gangen, hva?
Neste gang blir det til blods.
Herre.
Unnskyld at jeg forstyrrer, men…
Er det noe galt?
Nei, det er noe flott, faktisk.
Det har dukket opp en ny bok i biblioteket, skrevet av Rose Walker.
Hvordan er den?
Du vil kanskje ikke like skildringen av kongen, men…
…jeg elsket den.
Hun er datter av De evige med litt av en historie å fortelle.
Rosie, send den inn.
Den er veldig god.
Kom og spis. Middagen er her.
TAKK FOR BIDRAGET
Skal du lage nye mareritt til å erstatte Gault og Korinteren?
Verden trenger ikke en ny Korinter ennå.
Faktisk…
…kan du legge denne et trygt sted for meg?
Jeg skal gjøre ferdig en drøm.
Jeg lar deg jobbe i fred.
Lucienne.
Vil du ikke hilse på?
Du er vakker, Gault.
Takk, Lucienne.
Får jeg spørre hva som fikk deg til å skifte mening om meg, sir?
Jeg hadde ingen rett til å vende tilbake etter hundre år
og tro at alt var som jeg forlot det.
Lucienne prøvde å fortelle meg det.
Du også.
Men nå lytter jeg.
Eller forsøker.
Nye drømmer.
Nye mareritt.
En ny tidsalder.
Takk, sir.
Jeg blir her en stund.
Kan du ta deg av ting mens jeg jobber?
Med glede, sir.
Deres Majestet.
Skal jeg tilkalle tjenerne for å kle deg?
Det er planlagt en rekke demonkamper for å more deg.
Jeg vet ikke noe jeg har mindre lyst til.
I så fall vil lord Azazel snakke med deg.
Unntatt det.
Da skal jeg være rask, Deres Majestet.
Azazel, så likt deg å komme ubedt.
Jeg er sendt av alle helvetes lorder.
Har dere sluttet å slåss lenge nok til å samle dere?
Ja, mot din fiende, vår fiende, Drøm av De evige.
Helvetes hærer står under din kommando, om du vil slå til.
Vil dere invadere Drømmeriket?
Om du befaler det.
Og så kanskje den våkne verdenen?
Og så en dag: selv Sølvbyen.
Akkurat.
Siden ingen av oss kan forlate helvete,
kan vi utvide grensene til det ikke finnes annet enn helvete.
Du har gitt oss mye å tenke på, Azazel.
Jeg vil be deg gjøre mer enn å tenke.
Generalene krever handling.
Gjør de?
Da skal jeg handle. Fortell dem det.
Utmerket.
Farvel, Deres Majestet.
Han er ikke til å stole på.
Nei, men han tar ikke feil.
Så hva skal du gjøre?
Noe jeg aldri har gjort før.
Noe som vil gjøre Gud rasende…
…og tvinge Morfeus i kne.
Tekst: Tonje Bjørkheim Nilsen