A NETFLIX SOROZATA
6. FEJEZET: SZÁRNYAINAK SUHOGÁSA
Vigyázz!
Bocs, haver! Mindenesetre szépen elkaptad!
Köszönöm!
Franklin!
Mi van, Franklin! Mire vársz?
Mit csinálsz?
Etetem a galambokat.
„Mi lesz itt, ha mindig esznek?”
„Sok kövér galamb.”
A Mary Poppinsból van. Láttad?
Nem.
Oké, akkor mi a baj?
Hogy érted?
Látom, hogy valami nincs rendben. Csak rád kell nézni!
Itt ülsz, búslakodsz, eteted a galambokat.
Te nem ilyen vagy.
Nem. Talán nem.
Nem tudom, mi a baj, de…
Igazad van.
Valami baj van.
Amikor elfogtak, csak egy gondolatom volt.
A bosszú.
Nem volt olyan kielégítő, mint vártam.
Időközben a királyságom szétesett.
Az eszközeimet rég ellopták, és szétszórták.
És elindultam, hogy megkeressem őket.
Meg is találtam.
Most erősebb vagyok, mint valaha.
És mégis…
Itt vagy, eteted a galambokat.
Tudod, addig
igazi küldetésem volt.
A feladataimon túl is volt célom, aztán hirtelen vége lett, és…
csalódottnak éreztem magam.
Cserbenhagyottnak.
Üresnek.
Van ennek értelme?
Tudtam, hogyha mindent visszaszerzek, akkor jól leszek.
De rosszabbul vagyok, mint mikor nekiláttam.
Nem érzek…
Semmit.
Ennyi.
Te kérdezted.
Hívhattál volna.
Nem akartam, hogy aggódj!
Nem hiszem el!
Mondok valamit, Álom!
Csak egyszer mondom el, szóval jobb, ha figyelsz!
Te vagy a leghülyébb,
legönzőbb, és legszánalmasabb az antropomorf megtestesülések közül,
itt, vagy bármely másik síkon.
Sajnálod magad, mert a kis játékodnak vége,
és nem vagy elég tökös, hogy elindulj, és újat keress!
Olyan vagy, mint Vágy.
Nem, rosszabb.
Arra nem gondoltál, hogy esetleg aggódom érted?
- Nem gondoltam… - Pontosan.
Nem gondolkoztál.
Vigyázz!
Azta!
Olyan jó vagy, mint a… barátod.
Nem a barátom. Az öcsém. És egy idióta.
Csak etetem a madarakat.
Nézd, nem maradhatok itt egész nap. Dolgom van.
Velem jöhetsz, ha akarsz, vagy itt maradhatsz duzzogni.
Azt hiszem, veled megyek.
Nem teszel szívességet.
Bocs, mielőtt elmész, esetleg láthatnálak majd valamikor?
Persze, Franklin. Látni fogsz.
Komolyan?
Hamarosan.
Oké, király!
Elkérhetem a számodat, és…
Várj, honnan tudtad…
Gyere, Franklin! Játszol vagy sem?
Ezt nézd!
Nyami!
Kettőt kérek!
Én nem kérek, köszi!
Jót tenne neked.
- Nem vagyok éhes. - Később megeszed.
Csak egyet! Köszi!
- Tessék! Ajándék. - Köszönöm!
Köszönöm!
Olyan szép!
Nagyon finom.
Mi az?
Jól bánsz velük.
Az almákkal?
Az emberekkel.
Egy falatot?
Nem, köszönöm!
Találkoztál a többiekkel, mióta visszajöttél?
És te?
Volt egy családi vacsora, amíg távol voltál.
Az ikrek jól elvoltak.
Legalábbis Vágy.
Persze, mivel nem voltam ott.
Nem tudom.
Szerintem Vágy hiányolta örök vitapartnerét
az asztal mellől.
Van hír a Tékozlóról?
Nincs.
Még mindig hiányzik.
Mindketten hiányoztatok.
„Hogy vagy, nővérem?”
„Hogy érzed magad?”
Jól vagyok, Álom. Kösz a kérdést!
Hogy vagy, nővérem?
Hogy érzed magad?
Aggódom az öcsém miatt.
És ízlik ez az alma.
Hallod?
Ismerem ezt a darabot.
Nem hallottam már 200 éve.
Menjünk!
Ne! Ne hagyja abba, kérem!
Elnézést a cincogásért.
Schubert nem cincogás.
Folytassa!
Nem tudom. Soha nem fejezte be.
Csak egy részletet tudok.
Bocsásson meg, Harry vagyok!
Tudom, ki maga, Harry.
Tudja, hogy ki vagyok?
Ne! Még ne! Kérem!
Itt az idő.
Én csak…
Valamit el kell mondanom! Ha nem gond.
Természetesen.
Halld, Izrael, az Örökkévaló, a mi Istenünk, az Örökkévaló egyetlenegy.
Örülök, hogy elmondhattam a Shemát.
Az öregem mindig azt mondta, hogy ezért biztos a mennybe jutok.
Ha hiszek benne.
Olyan öregnek nézek ki.
Olyan üresnek.
Szóval meghaltam.
Most mi lesz?
Most fogja megtudni, Harry.
Készen áll?
Szerintem aranyos volt, nem?
Aranyos? Nem tudom.
Talán.
Nővérem…
Igen?
Amikor elfogtak, nem engem kerestek.
Hanem téged.
Igen, tudom.
Mit csinálsz?
Leveszem a cipőmet.
Te is levehetnéd!
Jó mezítláb érinteni a földet.
Kapcsolódni hozzá.
Gyerünk, nem akarok lemaradni a következőről!
Szia, Sam!
Szia! Bocs! Ismerjük egymást?
Ne!
Beszélnem kell a feleségemmel!
Sam…
Nem érted.
A foglalási infók a telefonomban vannak.
Csak megadom neki a kódot.
Nagyon sajnálom, Sam!
De nászúton vagyunk.
Lejárt az időd.
Sam?
Gyere, édes!
Sam!
Hogy csinálod?
- Mit? - Ezt.
Hogy ott vagy mindegyiküknél?
Ez a feladatom. És csinálom.
Már az első létező élőlénynél ott voltam.
Amikor az utolsó meghal, felpakolom a székeket az asztalra,
lekapcsolom a lámpát, és…
bezárom magam mögött az univerzumot.
És nem jövök el mindannyiukért.
Vannak kivételek.
Őrült Hettie.
És ott van a te folyamatban lévő ügyed.
Hogy van ennyi idő után?
Ki? Hob Gadling?
Nem tudom. Lekéstem a legutóbbi találkozónkat.
Biztos, hogy szívesen látna téged.
Engem bezzeg látni se akarnak.
Nem zavar?
Igazából azt hittem, hogy az én munkám a legnehezebb a családban.
Tényleg?
Félnek a Naptalan Világtól,
de esténként félelem nélkül lépnek a te birodalmadba.
És én mégis sokkal szörnyűbb vagyok, mint te.
Az elején jó volt.
A halál és az élet új dolog volt,
és az emberek lelkesen csinálták őket, mindig örülnek az új dolgoknak.
Aztán kicsit később egyszerűen nehezebb lett.
De te folytattad.
Gondoltam rá, hogy feladom.
Hogy felszívódom.
Ez már régen volt, jóval ezelőtt a világ előtt.
Nagyon kezdett rám telepedni.
Valahogy kemény és rideg lettem belül.
Az emberek úgy örülnek a születésüknek, mintha a saját érdemük lenne.
De idegesek és sértettek lesznek, és reszketnek, mikor meghalnak.
De idővel megtanultam, hogy valójában
csak egy kedves szóra, és egy barátságos arcra van szükségük.
Ahogy a legelején is.
Helló!
Helló, kislány!
Éhes vagy?
Anya már hozza is az üvegedet.
Igen. Attól tartok.
Ennyi volt, kicsim.
Ennyit kaptál.
Rendben, édesem. Ebédidő.
Mehetünk!
Eszünk egy kicsit,
aztán kicsit szundizunk a mami kedvéért.
Menjünk a parkba utána?
Kicsim?
Azon kapom magam, hogy az emberiségen tűnődöm.
Olyan furcsa, ahogy ezt az ajándékot fogadják.
NAGLER HOSPICE ÉPÜLT 1909-BEN
Miért félnek a Naptalan Világtól?
Meghalni épp oly természetes, mint megszületni.
Lehet, hogy nem állnak készen az ajándékomra.
De mindenképpen megkapják.
Minden körülmények között.
Végül mindannyian egyedül maradunk.
A Naptalan Világ messze van, és nehéz út vár rájuk.
A legtöbben örülünk egy barát társaságának.
Vicces most visszagondolni.
Régen azt hittem, egyedül kell csinálnom.
Így is van.
Nem.
A végén ott vagyok velük.
Fogom a kezüket, és ők fogják az enyémet.
Nem vagyok egyedül a munkám során.
És te sem.
Gondold végig!
Ez az egyetlen oka, amiért létezünk,
te, én, Vágy és Kétségbeesés,
az egész család.
Azért vagyunk itt, hogy szolgáljuk őket.
Ez nem küldetésekről, vagy feladatunkon túli célok megtalálásáról szól.
A feladatunk a célunk.
Miattuk vagyunk itt.
Mióta erre rájöttem,
megértettem, hogy épp úgy szükségem van rájuk, ahogy nekik énrám.
Annyi nagyszerű dolgot láttam,
remek embereket és világokat.
Rengeteget tanultam.
A legtöbb ember nem szereti a munkáját, igaz?
Szóval azt hiszem, nagyon szerencsés vagyok.
Figyelj, hamarosan vissza kell mennem.
Megtanultam valamit, amit elfelejtettem.
Köszönöm, nővérem!
Erről szól a család, öcsém.
Ide! Itt vagyok!
Még egy utolsó találka, és mennem kell.
Nekem is, késésben vagyok.
Add át üdvözletemet!
Franklin!
Mennem kell!
Láttad?
Az az autó ilyen közel volt.
Ilyen közel?
Igen.
Gyere velem, Franklin! Mutatnom kell valamit.
Oké.
Viszlát, Álom!
Azért ne tűnj el, oké?
Akkor menjünk!
Mire vársz?
Ám legyen!
De nem értem, hogy mi értelme van.
Kikapcsolódom, nézem őket.
Szerintem jót tenne neked, ha a saját világukban látnád őket,
és nem a tiédben.
Uram, kérek egy pennys sört, és még egyet az öcsémnek!
Máris, hölgyem.
Köszönöm! Tessék!
Ez pocsék!
Őfelsége harmadik fejadója három év alatt.
Mi mást tehettünk volna?
Amikor Ballt és Tylert megölték,
a munka szelleme is meghalt velük.
Itt a háború és a pestis, és két átkozott pápa harcol egymással.
Közeleg a világvége, higgy nekem!
Egy tündérországi küldöttség járt nálam tegnap.
Azt mondták, örökre elhagyják ezt a síkot.
Álom! Figyelj az emberekre!
Idd azt meg!
Vissza kell térnünk a rendhez!
Cselekedni kell a banditákkal szemben!
Kandúrkodni akart.
A nő mellkasára teszi a kezét.
Erre a nő: „Megint nyúlra vadászol, csuhás barátom?”
Piers Plowman!
Az embereknek ő kell, Geoffrey, nem zarándokokról szóló mocskos rímek.
De szeretem a rímfaragást.
És az esti, kocsmai történeteket.
Én láttam a halált.
A fél falumat elvitte a pestis.
Harcoltam Burgundiában.
Nem mintha nem tudnám, mi a halál. A halál…
ostoba.
Bolond vagy, Hob!
Senkinek sem kell meghalnia.
Az emberek csak megszokásból halnak meg.
Ti pedig utánozzátok őket.
De én nem.
Elhatároztam.
Nem fogok meghalni.
Hob, a halál mindenkiért eljön.
Nem tudhatod. Talán mázlim lesz. Egyszer el kell kezdeni.
Annyi tennivaló és annyi látnivaló van.
Ölelésre vágyó nők, sörivás. Emberek, akikkel inni lehet.
Miért vágyna erre bármely értelmes lény egy örökkévalóságon át?
Kideríthetnéd.
Hogyan?
Teljesíthetem a kívánságát.
Teljesítsd, és egy évszázadon belül könyörögni fog a halálért, az biztos.
Igazán érdekes lesz.
Mit kezdenél ennyi élettel?
Jobb barátokat találnék, az biztos.
Elmondod te, vagy én mondjam?
Majd én.
Legyen hát, öcsém!
Legyen!
Jól hallottam, hogy azt mondtad, sose akarsz meghalni?
Igen. Ezt mondtam.
Akkor mondd majd el, hogy milyen.
Találkozzunk újra itt, Robert Gadling,
a Fehér Ló fogadóban, 100 év múlva.
Száz év, és én leszek Orbán pápa!
Ne törődj velük!
Száz év múlva, ezen a napon?
Találkozunk tehát Urunk 1489. évében!
Ki volt az, Hobsie?
Fogalmam sincs.
De tudod, mit, 100 év múlva megkérdezem.
Honnan tudtad, hogy még mindig itt leszek?
Ki vagy te?
Varázsló? Szent?
Démon?
Alkut kötöttem az ördöggel?
Nem.
Akkor miért nem haltam meg már rég?
Ez valami játék?
Nem játék.
De miért?
Ki vagy te?
Miért vagy itt?
Azért, mert kíváncsi vagyok.
Rám?
A tapasztalataidra.
- Mit kell tennem? - Semmit.
Úgy élsz, ahogy akarsz.
És 100 évente találkozunk ezen a napon.
Mert tudni akarod, milyen.
Rendben. Elmondom, milyen.
Kurvára nagyszerű!
Minden változik.
Hogyan?
Kémények.
Nem könnyezel állandóan a füsttől.
És már vannak kis szövetanyagok az orrfújáshoz.
Régen a ruhánk ujját használtuk.
És lehet kártyázni.
Szerinted mi jöhet még ezután?
Remélem, megszabadulunk a bolháktól.
De mit csináltál az elmúlt száz évben?
Ugyanazt, amit előtte. Főleg katona voltam.
Meg néha bandita, ha épp nem volt háború.
De most új szakmába kezdtem.
Nyomtatás a neve.
Nincs még céhünk.
Nincs rá igazi kereslet, és kemény munka,
de sokkal jobb, mint a föld alatt rohadni.
Szóval akarsz még élni?
Igen.
Száz év múlva?
Igen.
Nem mondtad meg, ki vagy.
Kit, a te művedben azt látom, hogy az ember a művészetéért és az álmaiért
összeállhat és alkudhat a legsötétebb erőkkel is.
Így van.
Barátom!
Ülj le!
Kértem pár üveg jó bort magunknak.
Már hozzá is fogtam.
Helló, Hob!
„Hob”?
Őszintén, ez már a múlt.
Most Sir Robert Gadlen vagyok, öreg idegen.
Gondolom, szerencséd volt.
Az istenek rám mosolyogtak, és egész Angliára is,
hol nincs se szolga, se jobbágy.
Húsos pitét?
Nem? Pedig finom.
Lássuk csak!
Legutóbb Billy Caxtonnal dolgoztam.
Jól kerestem rajta. Befektettem Henry Tudor hajógyáraiba.
Szépen hozott.
Aztán északra mentem, és a fiamként tértem vissza.
Kétszer is.
Hozz még bort!
Mikor Henrik bezáratta a kolostorokat, birtokokat vettem,
és a Koronának ajándékozott temérdek arany meghozta…
a lovagi rangot.
Ez nem minden! Nézd!
Az én szép Eleanorom és a kis Robyn.
Az első fiam több mint 200 év után született meg, legalábbis úgy tudom.
Mókás.
Régen mindig arról álmodoztam, hogy a Mennyország ilyen lehet.
Biztonságban lehet az utcán sétálni. Van elég étel. És jó bor.
Az élet olyan gazdag.
Isten sebeire! Ha úgy tudnék írni, mint te!
A Faustusban, amikor azt írtad, hogy: „Istennek? Ő nem szeret téged.”
Will, ülj le!
„Istened étvágyát csillapítod,
de Belzebub szeretete ölel magához.”
„Oltárt építek neki a templomban,
és újszülött gyermekek langyos vérét ajánlom fel neki.”
Halld szavam!
Bármit megadnék az ő adottságaiért!
Álmokat adni az embereknek, melyek tovább élnek, halálom után is.
Alkut kötnék, ahogy a te Faustusod is tette, azért az áldásért.
Ki ő?
Will Shaxberdnek hívják. Színpadon is játszik. Írt egy darabot.
És jó?
Nem, pocsék író.
Az a fickó mellette, akinek eltört a lába,
ő jó drámaíró.
Mindenesetre a legjobbat a végére tartogattam.
Maga a királyné aludt a házamban ezen a nyáron.
Elég sokba került.
Te vagy Will Shaxberd?
Igen, uram. Találkoztunk már?
Igen. De az emberek elfelejtik, ha ébren vannak.
Hallottam, mit mondtál.
Remekműveket akarsz írni?
Új álmokat teremteni, serkenteni az emberek elméjét?
Ezt akarod?
Igen.
Akkor beszélgessünk!
Uram, akarja még a bárányt, uram?
Igen. Kérem a bárányt!
Ezért élünk.
És mindig van feljebb.
Ne hidd, hogy a pestis, a tűzvészek, és az árvizek
az Úr büntetései a bűneinkért.
A munkanélküliek többet kapnak, mint egy becsületes munkás.
Ezt egyáltalán nem ajánlom.
Biztosan nem segíthetek, uram?
Nem, köszönöm. Várok…
Ne érj hozzám!
Te rohadék! Menj az utamból!
Takarodj vissza a mocskos cimboráidhoz!
Engedd el! A vendégem.
Tudtam, hogy eljössz.
Tudod, milyen éhes lehet egy ember?
Ha nem hal meg, de nem is eszik?
Mindenem elveszett.
A földem. Az aranyam.
Eleanor.
Belehalt a szülésbe.
A baba is.
A fiam, Robyn 20 évesen meghalt egy kocsmai verekedésben.
Utána ritkán mozdultam ki.
Ki akartak végezni boszorkányságért.
40 évig éltem ott, túl magabiztos voltam.
Mindenem odalett, alig maradt valami.
Aztán rosszabb lett.
Egyre rosszabb.
Az elmúlt 80 év minden átkozott másodpercét utáltam.
Érted?
Szóval szeretnél még élni?
Megőrültél?
A halálnak semmi értelme. Annyi mindent kell még megélnem.
Rendelünk végre? Vagy megeszem az asztalt.
FEHÉR LÓ FOGADÓ 1689. JÚNIUS 7.
Nemrég hallottam valami vicceset.
A fickó azt mondta nekem:
„Ha a francia nemesek kriketteznének az övéikkel,
ahogy mi, akkor nem jártak volna így.”
Előbb a gyarmatok, most Franciaország.
Szerintem a következő forradalom itt lesz.
A világ minden táján van pénzem.
A baj első jelére eltűnök innen.
De addig is…
Szállítással foglalkozom.
Van egy új hálózat, amelyik angol pamutárut visz Afrikába,
majd összecsomagol egy rakomány négert.
Ugyanazzal a hajóval átviszi őket az óceánon.
És visszajön nyers gyapottal, dohánnyal és cukorral.
Mi?
Szomorú, hogy valaki rabszolgává tesz valakit.
Ez így működik.
Azt javaslom, találj más pénzkeresetet, Robert Gadling!
Tanácsot adsz nekem?
400 év után?
És az, hogy: „Úgy élsz, ahogy akarsz”?
Te döntesz.
De elveheted a döntés jogát másoktól?
Megfontolom a tanácsodat.
Tegnap láttam a Lear király című előadást.
Mrs. Siddons volt Goneril. Az idióták boldog véget adtak neki.
Ez nem tart sokáig.
A nagy történetek mindig visszanyerik eredeti formájukat.
Az a fiú, Will Shakespeare.
Kiderült, hogy egész tűrhető drámaíró.
Valami alkut kötöttél vele, ugye?
Talán.
Milyen alkut? A lelkét kérted?
Nem voltam ilyen durva.
Már négyszáz éve találkozom itt veled,
és annyi minden van, amit még mindig nem tudok.
Ki vagy te? Igazából?
Mi a neved?
Én is ugyanezt kérdezhetném mindkettőtöktől, uraim.
Ne fáradjatok, nem kell felállnotok!
Ők itt Michael és Tobias.
Csempészek.
Bár túlságosan is élvezik, ha torkokat is el kell vágniuk.
Ha megmozdultok, egy nyisszantás!
Azt mesélik errefelé, Londonnak ezen a részén,
hogy az Ördög és a Vándor zsidó százévente találkoznak egy fogadóban.
Két éve, egy halott ingébe varrva,
ezt találtam.
Az én lennék?
Szörnyen nézek ki! Te még rosszabbul.
Százévente visszatértek ebbe a kocsmába,
feltűnően alkusztok emberekkel, ajándékokat osztotok, halhatatlanságot,
és most megosztjátok velem.
Nos, nincs mit mondanotok?
Nem vagyok ördög.
És én nem vagyok zsidó.
A nemjóját!
Akkor milyen lények vagytok?
Ki akarja tudni?
Lady Johanna Constantine vagyok.
Kövessetek, urak! A kocsim kint van.
Annyi mindent mondhattok nekem!
Annyit tanulhatok.
Nem.
Nem, szerintem nem.
Álljatok fel!
Várj!
Ne!
Ne, csak ti ne!
Sajnálom!
Mit csináltál vele?
Előhoztam múltjának szellemeit.
Nem kellett volna a védelmemre kelned.
Valóban.
De nem akartam 100 év múlva egyedül inni itt.
Másik kocsmát akarsz keresni ma este?
Talán másoknak is beszélt rólunk.
Itt már nem biztonságos.
Én biztonságban vagyok.
Nem halhatok meg, emlékszel?
Igen. De megsérülhetsz, vagy elfoghatnak.
Óvatosnak kell lennünk.
Mindig.
Akkor száz év múlva?
Száz év múlva.
Először egy dragonyos ezredben Találkoztam a szeretőmmel
Azt adtam neki, amit nem kért
És elloptam az ezüstkanalait
Szép kezdet, uram.
Hirtelen azt hittem, az az átkozott Jack az.
Nem.
Tudom, hogy nem, uram. Csak vicceltem.
Nem akar meghívni egy italra egy lányt?
Vagy egy fürge táncra?
Mutassa csak a sétapálcáját!
Azt hiszem, nem.
Fogadok, hogy nincs is olyanod, te perverz!
Lou!
Igyál egyet!
Csak egyet.
Bocs Lump Lou miatt!
Lump Lou. Így hívják?
Idebent „Kórház”-nak hívják.
Miért?
Mert sokat van ott,
és már rengeteg férfit is odaküldött.
- Nem tudom az igazi nevét. - Louise Baldwin.
Az apja a brit hadseregben szolgált.
A kuzinja megerőszakolta, és teherbe ejtette,
mikor még gyerek volt.
Honnan tudod mindezt?
Üres a poharad. Igyál még!
Ismerted Lady Johannát. Ismered Lump Lou-t.
Mindenkit ismersz, ugye?
Tudod, újra láttam.
Kit? Lady Johannát?
Elvállalt valamit, amire megkértem, és nagyszerűen csinálta.
Ez lehet az egyetlen, amit 500 év alatt tanultam.
Az emberek szinte mindig jobbak, mint hinnénk.
De én nem. Én ugyanolyan maradtam.
Szerintem lehet, hogy megváltoztál.
Lehet, hogy tanultam kicsit a hibáimból. De úgy tűnik…
ettől még folyton hibázok.
Szerintem te változtál meg.
Hogyan?
Azt hiszem, tudom, miért találkozunk még mindig itt, századról századra.
Nem azért, mert látni akarod, hogy készen állok-e a halálra.
Kétlem, hogy valaha keresni fogom a halált.
Ezt már tudod rólam.
Szóval szerintem valami másért vagy itt.
Vajon mi lehet az?
A barátság.
Szerintem magányos vagy.
Hogy merészeled…
- Nézd, nem mondom… - Azt…
merészeled állítani, hogy szükségem van a barátságodra?
Igen. Igen, azt.
Akkor megyek, és bebizonyítom, hogy tévedsz.
Megmondom, mi lesz: én itt leszek 100 év múlva.
És ha te is, az azért lesz, mert barátok vagyunk.
Nem másért, oké?
Bassza meg!
Thatcher átkozott személyi adója.
Forradalom lesz…
Minek keressek munkát, ha a munkanélküliek többet kapnak,
mint egy becsületes munkás.
…teszi a kezét.
Erre a nő: „Megint nyúlra vadászol, plébános úr?”
Nem gond, ha…
Igazából várok valakit.
Whiskyt kérek.
Kicsit bővebben? Már van választék.
Melyik a legrégebbi?
Van egy Glen Grantem, ami elég idős, hogy az apád lehessen.
Fiatalnak gondolsz?
Vársz valakit?
Azt hiszem, nem jön.
Összevesztünk. Mikor legutóbb itt voltunk.
Az én hibám volt.
Bárcsak azt mondhatnám, részeg voltam, de csak idióta voltam.
Rengeteg barátot láttam kocsmában verekedni.
És még többet később együtt nevetni rajta.
Talán 100 év múlva.
Addigra találnod kell egy új kocsmát!
Ezt eladták, lakások épülnek a helyén.
A kerületi tanács küzd ellene,
de ha gazdag vagy ebben az országban,
azt csinálsz, amit csak akarsz.
Töltsek még egyet? Amíg vársz?
Igen, kérek!
BELÉPNI TILOS
AZ ÚJ FOGADÓ
Késtél.
Tartozom egy bocsánatkéréssel.
Úgy hallottam, udvariatlanság megváratni a barátainkat.
Figyelj, édes testvérem!
Én vagyok az, Vágy.
A galériámban állok, és a jelképed van a kezemben.
A testvérünk kiszabadult börtönéből.
A tervünk meghiúsult.
De ne aggódj! Van egy új tervem.
A feliratot fordította: Keresztes Andrea