MANNEN I DET HÖGA SLOTTET
Michiko?
Hej.
Varför har du kostym?
Vad är det här?
Mamma sa att vi fick ha mötet här.
"Möte"?
Mina vänner räknar med mig, pappa.
Tvinga mig inte att svika mitt ord.
Håll ditt ord.
Det går bra. Kom.
Älskling, kom fort!
- Hej. - Han kan vinka tillbaka.
- Vad? - Vinkade du?
Ja, det gjorde du.
- Kan du vinka nu, Donny? - Ja, du vinkade i bilen.
- Bra jobbat, kompis. - Tänka sig!
Kan du visa honom?
Titta.
Ska vi ta en liten tupplur?
Bara en liten.
Godmorgon, Otosan.
Godmorgon, miss... Juliana.
Du verkar annorlunda.
Hur så?
Jag vet inte.
Du verkar må bra.
Det här är Noris pappa, allihop.
- Hur står det till? - Hej.
Tack för att vi fick vara här.
Vi har så mycket att göra.
- Juliana? - Ja?
Vad handlar mötet om?
Det är ett Stoppa bomben-möte.
Jag är glad att du är här.
Jag måste veta att det är över, George.
Stoppas det jag såg på filmen bara för att jag hittat dig?
Bara så där?
Tror du jag har en direktlinje till "slottet"?
Jag kan lika gärna försöka ringa Grace Kelly.
Jag skickade ett meddelande.
Vi har inte fått svar än.
Det ryktas att han försvunnit igen.
Nå,
hur var middagen då?
Det märktes nästan inte att de är nazister.
Vi kan inte gå direkt på familjen Smith.
Mitt folk vill att du går mer indirekt tillväga.
Nej, jag går inte tillväga.
Det är inte därför jag är här.
Vi har pratat om det.
Låt mig prata med ditt folk.
Och förklara situationen.
Just vad en nazistisk spion skulle säga.
Vi har pratat om det också.
Din pappa räddade mitt liv.
Därför kan jag riskera det för din skull.
Men jag ber inte mitt folk att riskera sina liv.
Jag visste inte det.
Hur räddade min pappa ditt liv?
Nej.
Försök inte.
Du har långt kvar innan du förtjänar mitt förtroende.
Jag är ingen nazist, George.
Alltså, det är just det.
Det är meningen att du ska bli det.
Det kanske inte märks på Helen Smith,
men hon är drottningen i nazisternas krets.
De höga nazisternas fruar fjäskar för henne.
Så du ska fjäska för dem.
Jag gjorde vad du bad om.
Jag var där och log och höll masken.
Och jag bara ville skrika.
Vi ser dig som en långsiktig investering.
Du blir inte nära vän till familjen Smith
om inte deras vänner accepterar dig.
Tror du Helens väninnor välkomnar mig?
När du är vän i huset kommer du att uppfattas som en
kuriositet.
Eller en konkurrent.
Du vet inget om kvinnor, va?
Det kan vara sant, men det är avtalet som håller dig vid liv.
- Är du säker, Jennifer? - Ja, mrs Pack sa det.
Det betyder att din balett
slutar precis när Thomas brottning börjar.
Jag kan missa pianot.
Det var storsint, Amy,
men din pianolektion är en helt annan dag.
Förstår de inte hur svårt det är att följa ett schema för tre barn?
Hur ska jag kunna vara på två ställen samtidigt?
Thomas säger jämt att han är vuxen. Varför kan han inte gå?
Det ordnar sig nog.
Det är lätt att säga, John, men hur?
Vad är det, grabben?
Jag har fått ett brev.
- Vad står det? - Det är från Ledningskontoret.
Tio i Hitlerjugend har valts ut till
en månadslång expedition,
"för att utbilda de olyckligt lottade som bor utanför Riket".
Jag är utvald.
- Till Neutrala zonen? - Till Sydamerika.
Det var...
Det var minsann...
Vilken ära, grabben. Grattis.
- När åker du? - Han åker inte.
- Vad? - Helen.
Thomas, jag är ledsen.
Jag är förstås väldigt stolt men det här...
Det kommer inte på fråga.
Eller hur?
Varför kommer det inte på fråga?
Vi diskuterar det sen.
Det finns inget att diskutera.
Jag trodde att du skulle bli glad.
Senare, sa jag.
Oj.
Ni behöver inte äta allt.
Ni har lite att välja på.
I framtiden, berätta vilka rätter ni gillar mest.
Tack, Silvia.
Men du behöver inte passa upp på mig.
Men jag vill det.
Tack.
Var är pappa?
Ministern måste åka tidigt men en bil väntar på er.
Han har tagit ledigt för att visa er Berlin idag.
Vänta med bilen.
Till efter frukost.
Ni måste byta om.
Var inte kostymen jag la fram till belåtenhet?
Åh, den.
Heusmanns familj.
Dina föräldrar var inte gifta.
Din mamma tog dig, och din far träffade Margot.
De var väldigt lyckliga,
och de fick två fina söner, Dieter och Rolf.
Jag förstår.
Var är de nu?
De dog under en bombräd utanför Hannover.
Finns det fler eller är jag den enda han har kvar?
Det kan jag inte svara på.
Fråga ministern.
- Julia? - Hej, Helen.
Jag ville bara tacka för senast.
Det var så trevligt.
Så rart av dig att komma hit.
Du kunde bara ha ringt.
Jag ville ge dig de här.
Så snällt.
Förlåt, jag kommer olägligt.
Det är bara bridgeklubben.
Bridge? Jag har alltid velat lära mig det.
Du kanske kan visa mig någon gång.
Flickorna vill så gärna träffa dig.
- Du kan väl komma in? - Okej.
Tack.
Flickor, det här är miss Julia Mills.
Mrs Alice Adler.
Jag beklagar er förlust.
Mrs Mary Dawson och mrs Lucy Collins.
Hej.
- Förlåt att jag stör. - Var inte fånig.
De vill ändå bara få mig att tänka på annat.
- Vill du ha lite kaffe, raring? - Tack.
Okej.
Julia vill lära sig.
Hon har just flyttat hit från Seattle.
Har de inte bridge i Stillahavsstaterna längre?
Vi spelar mahjong.
Japanerna tvingade er väl att sluta med allt
när de tågade in.
Och deras storhetsvansinne till råga på allt,
hur stod ni ut?
Jag vet inte, livet går väl vidare.
Om man kallar det att leva.
Jaha, jag hade rätt om Marjorys barnflicka.
Hon hade semitiskt påbrå.
Tänka sig en sån person passa barn.
Och tänk på ärftliga defekter. Kontroller borde vara obligatoriska.
Gerry brukade säga det.
- Blev hon rapporterad? - Naturligtvis.
Självklart måste jag anmäla det.
Din tur.
Din tur, raring.
- Mår du bra? - Javisst, absolut.
Ni fick väl se mycket sånt?
Japanernas lagar är visst släpphänta.
Nå...
Jag klandrar er inte för att ni inte gift er.
Utan ordentliga regler för genetisk hygien,
kan man bli gift med vem som helst.
Var inte fånig, det märker man.
Hur märker man det?
De har vissa drag.
Men hur...
Förlåt.
- Jag vet inte hur det hände. - Ingen fara.
Jag hämtar en trasa.
- Jag gör det. - Ingen fara.
Jag visste inte om du skulle komma.
Du lät angelägen. Vad är det?
Har du bråkat med din pappa igen?
Du och jag träffades inte av en slump, eller hur?
Pappa bad dig övertala mig att stanna.
Var det därför du ringde?
Nej, jag undrar bara.
Jag är trött på lögner.
Okej.
Ja, han bad mig att prata med dig.
Är det så du har råd med din fina bil?
Och fina klänningar? Gör du tjänster åt mäktiga män?
Bråka inte med mig för att du har problem med din pappa.
Gå och var arg på honom.
Du vet inget om mig.
Vänta lite.
Du har rätt.
Kan vi börja om?
Och vara uppriktiga?
Hej. Jag heter Nicole.
Joe. Trevligt att träffas.
Kan du köra mig härifrån nu?
Kliv in.
Joseph!
Stanna!
Joseph!
Går det bort?
Det spelar ingen roll.
Den är ändå donerad.
Jag hade inte mycket när jag kom hit.
- Nu skäms jag ännu mer. - Var inte dum. Det är ingen fara.
Fast er klänning är väldigt fin måste jag säga.
Tack.
Visst är den?
Tänk, den sitter så bra.
Till och med jag ser det och jag vet inget om mode.
John förvarnade mig om att ni är så eleganta.
Hur känner ni familjen?
En gemensam vän.
John och Helen har varit så snälla mot mig.
Han är fantastisk.
Och hon bara ger och ger.
Ja, det går inte bort.
Jag kan väl få ersätta den?
Nej, det behöver ni inte göra.
Men jag vill.
Okej.
Jag älskar hur ljuset faller på bladen.
Det påminner mig om att det jag tror är så viktigt,
bryr inte träden sig om.
Pratade din mamma om das Vaterland?
Min mamma?
Nej, hon pratade aldrig om det förflutna.
Hon sa att det var osunt.
Att jag borde fokusera på framtiden.
Du behöver inte prata om du inte vill.
Igår fick jag veta att jag är oäkta.
Det visade du i morse.
Mamma ljög för mig.
Pappa övergav oss inte.
Hon tog mig från honom.
Jag är ledsen, Joe.
Jag är Lebensborn.
Skrämmer det dig?
Hur så?
Välkommen i klubben.
Vänta, vänta.
Vänta. Är du...
Vi är väl inte...
Nej.
Skulle jag ha kysst dig så där då?
- Jag vet inte. - Lugna dig.
Att vara Lebensborn är inte det värsta som kan hända.
Inte?
Att få veta att man kommer från ett avelsprogram?
Vi valde inte hur vi skulle födas.
Hushållerskan tittar på mig som om jag är...
En utvald?
Våra föräldrars generation hade konstiga idéer.
Verkar jag speciell?
Nej, du är tråkig.
Det enda speciella med mig är
att jag vägrar bli bortgift med något fossil.
Jag bestämmer själv över min framtid, tack.
Jaha...
Har du fått nog?
Inte på långa vägar.
Jag var på väg någonstans,
men du kan väl följa med?
Det kan vara vad du behöver.
Vad då?
En annan sorts plats.
Närmaste telefon. Fort...
Vi har ett viktigt meddelande från San Francisco-stationen.
Våra agenter tror att de hittat det senaste Höga slottet-gömstället.
Hur gammalt?
En lada som brunnit det senaste dygnet.
En stor samling filmer tycks ha brunnit upp. Hundratals.
Det var mycket olyckligt.
Våra agenter söker i området.
Påminn våra vänner i Yakuzan om villkoren för betalning.
- Jag vill ha "Höga slottet" levande. - Ja, sir.
Erich. Hur mår du? Och din mamma?
Vi mår båda bra, mrs...
Helen. Tack.
Så trevligt att se dig här.
Vi skulle prata men vi hade inte bestämt någon tid.
Nu går bra för mig, om det passar, förstås.
Officerarna får vänta på vidare order.
Inga samtal, Erich.
John...
Kunde det inte vänta?
Han får inte åka.
Jag tillåter inte det.
Jag slutar andas när Thomas går ut,
och jag andas inte igen förrän han kommer hem.
- Vill du låta honom resa till Sydamerika? - Helen.
Du vet vad som händer om de märker hans sjukdom.
Okej.
Sätt dig ner.
Vi låter honom resa.
Thomas flyger till Buenos Aires.
Därifrån,
reser han för att sammanstråla med de andra,
men han kommer aldrig till mötesplatsen
för någonstans nedanför Anderna,
blir han kidnappad av semiter.
Du har ordnat det.
Det kommer att verka som
ett terroristdåd mot ett viktigt offer, men Thomas är utom fara.
Han är trygg.
I Sydamerika?
Han kan leva i många år.
På det här sättet har han det bra,
är i säkerhet och ingen kan komma åt honom.
Hur kan du vara säker?
För jag kommer personligen leda sökandet efter honom och kidnapparna.
Du kommer förstås att sörja, och jag också.
Skenbart ger vi aldrig upp sökandet.
Men sökandet
kommer att misslyckas.
Då så, om du
har några frågor, måste du ställa dem nu.
För när du lämnat det här rummet,
får vi aldrig prata om det här mer.
Får jag någonsin träffa honom igen?
Kanske. En dag.
När och om det är säkert.
Det är enda möjligheten, Helen.
KRIG OM KUBA?
SENASTE NYTT J.F.K. talar ikväll
Måste väcka minnen.
- Ursäkta, "minnen"? - Du är väl Noris pappa?
- Ja. - Jag heter Jimmy.
Hej.
Ni måste ha varit där,
i Japan när de släppte de stora?
- "De stora"? - Hiroshima? Nagasaki?
Jag har sett foton.
Visst är det fruktansvärt? Vad vi gör mot varann.
Vi människor, menar jag.
Ja.
- Ursäkta. - Absolut.
Ni kan ta en paus...
FÖRBJUD BOMBEN
Jaha. Okej.
- Vad tycker du? - Jag älskar den.
Jättebra.
- Hur går det? - Det artar sig.
- De här är torra.
Okej.
Den också. Du kan hänga upp den.
Det artar sig. Ta den här, du.
Har alla allt de behöver?
FRED - JÄMLIKHET
Kan du ta de här, George?
Absolut.
Sådär ja, de ser jättebra ut.
Snälla du...
Ställ inte till med något.
Nori vill inte att du ska vara nära honom längre.
Men varför?
Vad är det?
Vi börjar få slut på kartong och häftklammer.
Du och din pappa kan väl gå och handla?
Snälla?
Vill du gå och handla?
De är från Frankfurt. En fransk designer.
De kan verkligen klä den kvinnliga figuren.
Visst är paletten chic i år?
Ja, underbar.
Detta är specialkollektionen.
Du skulle normalt inte få se den men nu är du med mig.
Men jag läste att alla i Riket får standardkläder?
Ja, men alla måste inte närvara vid formella tillställningar.
Min man Henry övervakar tv-bolagen här.
Han arbetar direkt under Goebbels.
Förlåt, jag borde veta vad det betyder.
Henry hjälper till
att bestämma vad folk tänker.
Eller åtminstone vad som kommer på nyheterna.
Samma sak enligt honom.
Låt henne prova den svarta.
Den kommer att framhäva hennes söta midja.
Jag provar den med blomrankorna.
Hur länge har du och Henry varit gifta?
Fem lyckliga år.
Åh, var inte orolig.
Med ditt utseende hamnar du inte på glasberget.
Åh, nej, jag...
Det är väl din plan?
Att få familjen Smith att gifta bort dig med någon höjdare?
Jag skämtar.
- Vi provar de här. - Okej.
Åh, vad fin den var på dig.
Den sitter perfekt.
Kom.
Titta. Vi ser ut som systrar.
Lugn, jag står för detta.
- Skicka räkningen till mr Collins. - Givetvis.
Tack, Lucy.
Vilka är de?
Stortyska rikets framtid.
- Alla är väl inte... - Lebensborn?
Jo, en del.
Du märker vilka när solen gått ner.
Vi lyser i mörkret.
Kom nu.
Det är dags att du får vara med om en riktig Berlin-fest.
Ta det lugnt.
Vi kan inte dricka och göra resan.
Har du med det?
Naturligtvis.
Var artig nu.
Joe, Hans. Hans, Joe.
- Trevligt att träffas. - Heusmanns son.
Har du vandrat med Nicole?
Då har du klarat den fysiska delen.
Ursäkta?
Det yttre.
Den slösande naturen som människan inte kan förbättra
eftersom den redan är perfekt.
Skräm inte bort vår gäst.
Är du rädd?
För det är i den inre världen,
som vår personliga sfär blir djupare, mörkare och kaotisk.
Jag förstår ingenting.
Det är miljö-aktivistprat.
Det rör inte dig.
Visst gör det det.
Miljön angår oss alla.
Din fars projekt, Atlantropa?
Det beskrivs som ett ekonomiskt under,
men det är en styggelse.
Hur kan det vara bra för Riket att dämma upp Medelhavet?
Jag vet inte, Hans.
Jag vet inget om det.
Det får katastrofala effekter för hela jorden.
Vår planet betalar ett högt pris.
Liksom ni två om vi måste lyssna på mer politik.
Kom, vi hittar ett perfekt ställe.
Om de slutar vara så dryga får de vara med.
Har du mycket erfarenhet av droger?
Vad då för droger?
Lysergsyra.
- Har du tagit det? - Det skulle du minnas.
En av pappas bästsäljare.
Han levererar bara till armén men jag har metoder.
Den äldre generationen använde det för manipulation.
När de förhörde fångar och så.
Men vi använder det för att utvidga sinnet.
Du ska få se.
Ingen press. Du kan stå över.
Du verkar öppen men,
om du inte är redo att utforska den inre rymden...
Den är djupare, mörkare, kaotisk.
Du har sagt det.
Du kan lita på mig.
Jag är hos dig hela tiden.
De verkar tro att det är världens undergång.
Det kan bli det.
Man ska inte lita på rädsla.
Pappa, vet du vilka som tror på sånt som
röllekestjälkar och I Ching?
De som inte vill ta ansvar
för val som de har gjort.
Du har fel.
Jag tar ansvar.
Du måste låta mamma gå vidare.
Du måste skriva under.
Det angår inte dig.
Mamma är för artig för att säga det.
För
japansk.
Du är japan!
Jag föddes där, men jag är amerikan nu.
Ja,
det är du.
Hur länge har du känt John?
Inte särskilt länge.
- Där är du ju. - Tack.
Visst är han ruskigt stilig?
Oroa dig inte, det tycker vi alla.
Helen skulle inte bli arg.
Hon vet vad hon har.
Vem var det som sammanförde er?
En vän har arbetat för honom.
Joe Blake?
Vän, eller "vän"?
Nu måste vi hitta något flott ställe
där du kan ha din nya fina klänning.
Tack igen, Lucy.
Vad är det?
Mår du bra?
Allt är normalt.
Det är problemet.
En månad till och ingen bebis.
Det sägs att det tar tid.
Vi har försökt i tre år.
Du skulle se hur Henry tittar på mig.
Hans besvikelse.
Jag är ledsen.
Det är mitt fel.
Det måste det vara.
Men jag vågar inte testa mig.
Henrys karriär kunde vara över.
Det är något fel på mig.
Något är trasigt.
Nej.
Det finns viktigare saker.
Inte i Stortyska riket.
Moderskap är allt.
Japanerna har en filosofi som kallas "kintsugi".
De tar bitarna när något gått sönder
och sätter ihop dem med guld.
Imperfektion kan vara vackert.
Du säger väl inget till Helen?
Eller de andra?
Naturligtvis inte.
Jag kan väl lita på dig?
Naturligtvis. Kom nu.
Nicole.
Hans.
Juliana?
Det är faktiskt du.
Allt är bra, Joe.
Förlåt.
Förlåt att jag dödade dem.
- Det var inte med avsikt. - Jag vet.
- Jag dödade dig också. - Nej.
Det är okej.
Jag lever.
Du också.
Vart tog hon...
Du, vägen?
Jag är också död.
Levande, döda, vi är bara damm som blåser iväg.
Men det gör ingen skillnad.
Död eller levande är samma sak.
Det är det som är det fina.
Nej.
Du räddade mitt liv.
Säg att det betyder något.
Så klart det gör.
Det betyder att du måste få det att betyda något.
Du har vilat. Det är bra.
Ja, det har jag väl.
Jag borde nog ge mig av.
Är det något problem?
Såg Hans oss igår?
Oroa dig inte för honom.
Han hade fullt upp med Monika.
Monika gillar dig. Du kan också få henne.
Jag vill inte ha Monika.
Jag är redo att träffa pappa nu.
Bra.
Det finns färska hjulspår...
där och där.
De måste genast fotograferas.
Ett vittne säger att vi inte är de första
japaner som är här idag.
Jag tyckte synd om henne.
Kom ihåg att hon är nazist.
Jag vet. Jag väntade mig inte att tycka synd om henne.
Du, då? Vill du ha barn?
Varför frågar du det?
Din mamma sa att du var som en mor för Trudy.
Tog hand om henne.
Mamma var inte alltid hemma, ofta var det bara vi två.
Trudy hade så bra fantasi.
Om jag förvandlade det till en saga eller en lek,
var hon inte rädd för något.
Jag sa om vi vinkade åt de japanska bombplanen,
skulle de bara flyga sin väg.
Och ingen skulle bomba oss så länge vi sjöng.
Vi sjöng Follow the Yellow Brick Road när vi skuttade till skyddsrummet.
Du påminner mig om henne.
Var det du som värvade henne till motståndsrörelsen?
Det var hennes pojkvän.
Men det var jag som sammanförde dem,
så det är mitt fel.
Jag vet inte.
När Trudy bestämt sig för något,
kunde man inte få henne att ändra sig.
Klandra inte dig själv.
Tack för att du sa det.
När hon hittade dig, sa hon något om en väg ut?
Vad?
Bara något hon sa en av de sista gångerna vi pratade.
Hon sa att hon hittat svaret på allt
och hittat en väg ut.
Tror du hon visste att hon skulle dö?
Hon menade inte det.
Är du säker?
Hur var det i skolan?
Okej. Tack.
Du är för gammal för att tjura.
Förlåt, pappa. Det är bara det...
Jag ville berätta för alla att jag blev vald till expeditionen.
- Du ville skryta. - Nej.
Okej, kanske lite.
Särskilt för den där malliga Barker.
Men det gjorde jag inte.
Jag funderade och sen sa jag inget.
För jag vet inte om jag ska åka.
Det var klokt.
Så,
du sa att vi skulle prata ikväll.
Nej, vi sa att vi skulle prata om det senare.
Jaha,
när blir det?
Det är inte bestämt. Det är det som är finessen.
Apropå finess...
De kommer åtminstone få lära sig att duka snyggt,
i Sydamerika.
Menar du...
Att jag får åka?
Du får åka.
Ni är bäst.
Don Nobusuke Tagomi 8:e april 1962
Överste F. Heusmann 1870-71
Tysk-franska kriget
Ikväll uppmanar jag ordförande Chrusjtjov
att upphöra med detta hemliga, hänsynslösa
och provocerande hot mot världsfreden
och stabilisera relationen mellan våra två nationer.
Vidare uppmanar jag honom att överge jakten på världsherravälde
och delta i en historiskt strävan
att göra slut på den farliga kapprustningen och förvandla vår historia.
Han har nu tillfälle att föra världen tillbaka från avgrunden.
Genom att dra tillbaka vapnen från Kuba,
genom att avstå från handlingar som förvärrar den nuvarande krisen,
och genom att medverka i sökandet efter fredliga och permanenta lösningar.
Medborgare,
ingen kan tvivla på att det är ett svårt
och farligt företag som vi har inlett.
Ingen kan förutse exakt
vart det ska leda eller vilka kostnader eller förluster som blir resultatet.
Många månader under vilka vårt tålamod och vår vilja sätts på prov,
månader då många hot och anklagelser
påminner oss om farorna.
Men det farligaste av allt vore att inte göra något.
Vårt mål är inte maktens seger utan det rättas försvar.
Inte fred på bekostnad av frihet, men både fred och frihet,
här på vårt halvklot och, hoppas vi, i hela världen.
Om Gud vill, kommer målet att uppnås.