MANNEN I DET HÖGA SLOTTET
- Gå! - Kom igen!
Gå!
Frank och jag skulle ha åkt med 23.00-bussen.
Vad menar du med "åkt"?
Är ni i fara?
Ja. Han är det.
Jag är fast här och om han inte går på bussen...
Du måste gå på. Nu.
Inte utan Jules.
Det här är din sista chans. Åk.
- Jag sätter henne på en buss imorgon... - Tänk om det har hänt henne nåt?
Jag kan inte.
Ska ni med, eller inte?
- Ja. - Nej.
Jag sa nej.
Okej.
Jag är ledsen, Juliana.
Det är inte ditt fel.
Du skulle inte vara här om det inte vore för mig.
Hur fick du veta, förresten?
Nån...
Nån berättade att Kempeitai skulle göra en räd på klubben.
- Vem då? - Vad spelar det för roll?
Filmen är borta.
Är du färdig att åka?
Nästan.
Oroa dig inte. Jag är okej.
Thomas!
Jag har sagt åt dig att inte rusa nerför trapporna.
Det gjorde jag inte, mamma. Jag lovar.
Jag vet inte vad som hände. Jag måste ha...
Jag måste ha halkat.
Du är en klumpeduns.
Tyst, Amy.
- Kom, flickor. - Mår du bra?
Ja då. Det var inget.
Åk, ni.
Jag skjutsar honom.
Nu fixar vi till dig.
Vart var du och Frank på väg?
Till den neutrala zonen.
Tänkte ni bosätta er där?
Vi kanske skulle försöka ta oss ner till Sydamerika.
Jag vet inte.
Så om jag hade kommit hit en dag senare, skulle jag aldrig ha fått se dig igen.
Frank måste verkligen vara i klistret.
Vad har han gjort?
Jag kan inte prata om det, Joe.
Du.
Vart för ni henne?
Hallå! Vart för ni henne?
Juliana! Hallå!
Här är hon.
Är ni oskadd, miss Crain?
Ja, jag mår bra.
Varsågod. Tiotusen yen.
Ni kan gå.
Glömmer ni inte något?
Filmen.
- Vad är det med den? - Vi betalade för den igår. Den är vår.
Det var innan ni blandade in Kempeitai i mina affärer.
De pengarna tjänar som kompensation.
Kompensation.
Om ni kan skaffa fram samma summa igen...
Men Joe, då?
Vi har spenderat alla våra pengar på dig.
- Vi kan inte lämna honom här. - Vi har inget val.
Vad tänker ni göra med honom?
Om ingen lösensumma betalas ut, överlämnar vi honom till myndigheterna.
De kommer att döda honom.
Det tror jag säkert.
Jag skaffar 10 000 yen.
Din vän är en medlem i östkustens motståndsrörelse.
Han är värd mycket mer än så.
Hur mycket mer?
Femtiotusen yen.
- Jag skaffar dem. - Har du 50 000 yen?
Jag skaffar dem, sa jag.
Var ska du få så mycket pengar ifrån?
Det är min ensak.
Vi har just spenderat 10 000 yen på att få ut dig.
Hur kommer det sig att jag är så värdefull för er?
Du jobbar i Nipponbyggnaden. Det kan var användbart.
Jag förstår. Så nu jobbar jag för er?
Vi har just räddat ditt liv, Juliana. Du är inte särskilt tacksam.
Så klart jag är tacksam. Jag är bara orolig för Joe.
Det här kan låta tufft, men om du kan skaffa 50 000 yen
kan vi inte spendera dem på honom. Vi bör använda dem
- till att få tillbaka filmen. - Jaha.
Och låta honom dö för en film?
Min man, Dom, gav sitt liv för en av de filmerna i fjol.
Och mina båda bröder.
En månad senare, fick vi namnet på vakten i Folsom.
Han hjälpte tio av de våra i isoleringscell att fly.
För att ni levererade en film? Hur funkar det egentligen?
Saken är, att om du vill bli en av oss
måste du vara redo att göra offer.
Jag är ledsen, men jag är inte redo för det.
RIKETS REHABILITERINGSSJUKHUS ROSLYN, NEW YORK
God morgon, Erich.
Roligt att se dig vaken.
Du ser ut att må bättre.
Jag kunde inte ha sett värre ut.
Jag...
Du räddade mitt liv, Erich.
Och ni mitt, sir.
Ni vet fortfarande inte vem som sa till semiterna var de skulle anfalla oss?
Vem det än var,
tror jag att de jobbar för Oberstgruppenführer Heydrich.
Heydrich?
Varför skulle han vilja ser er död?
Jag vet inte.
Erich.
Om nåt skulle hända mig,
vill jag att du gör allt du kan
för att ge det här direkt till Führern.
Förstår du mig?
Ja, Obergruppenführer.
Jag tror inte att de är ute efter dig,
men jag lät sätta en vakt utanför för säkerhets skull.
Tack, sir.
Se till att friskna till snabbt, Erich.
Jag behöver bra män omkring mig. Såna som jag kan lita på.
Hallå.
Handelsministern.
Ja?
Ursäkta att jag stör, handelsministern,
men kommissarie Kido vill prata med er.
Jaha, visa in honom.
Handelsministern.
Kommissarien.
Ert ministerium har arkiv över skeppningstransporterna
som når vår hamn från Ōsaka.
Ja.
Vi behöver dem.
Varför det, om jag får fråga?
Vi tror att Yakuza använder dem för att smuggla heroin.
Det är väl knappast en överraskning.
Vad jag förstår
så har Kempeitai länge tolererat denna smuggling.
Kanske det, men inte nu längre.
Har det hänt nåt?
Överlämna arkiven som beordrat, tack.
Jules.
Du måste komma med mig genast.
Godmorgon, Frank.
Godmorgon, mr McCarthy. Vill ni ha lite kaffe?
Nej, tack.
Jag hörde dig komma igår kväll.
Ja, ursäkta om jag väckte er. Jag kom lite sent.
Har du sovit här?
Jag hoppas det var okej.
Vad är det för fel på ditt ställe?
Hej, Ed.
Hallå.
Hej.
Förlåt för igår kväll.
Vad hände igår kväll?
Vi skulle träffas på baren.
Vill du ha lite kaffe, farfar?
Frank har redan frågat.
Okej, jag gör en kopp till.
Så där.
- Låt mig förklara, Frank. - Vad fan hände?
Kempeitai gjorde en räd...
- Du lovade. - Jag vet,
- och jag försökte gå... - Jaså?
- ...men kunde inte ta mig dit... - Jag väntade
- och väntade. - Jag förstår. Jag försökte.
Jag kunde inte ta mig dit. Annars skulle jag...
Och dina vänner?
Killen från motståndsrörelsen, Joe Blake, är tillfångatagen av Yakuza.
Vad har de med det här att göra?
De har en film som han försöker köpa...
- En till jävla film? - Ja, en till film. Lyssna.
Nu har de honom
och om de inte får 50 000 yen överlämnar de honom
och då mördas han, Frank.
Du ber inte om mina pengar. De är vår utväg, vår framtid.
Jag vet. Jag kan inte bara låta honom dö.
Varför inte?
- Varför inte? - Ja.
Låt honom dö.
- Låt honom dö, Juliana. - Låta honom dö?
- Många dör, okej? - Vem är du just nu, Frank?
Kempeitai kan komma efter mig vilken sekund som helst.
Jag kan inte ens gå hem.
Jag förstår. Vi hittar en ny utväg.
Det finns ingen annan utväg. Jag borde ha åkt igår kväll.
Kanske det, men du gjorde inte det.
Du stannade för min skull.
Ja. Och nu undrar jag varför. Du har alltid en ny ursäkt.
Varför bryr du dig så mycket om honom, förresten?
Se på mig, Frank.
Jag vill vara med dig. Hör du mig?
Men han räddade mitt liv. Jag måste försöka.
Jag kan inte låta honom dö. Jag måste försöka.
Jag skulle inte kunna leva med mig själv. Snälla, försök förstå mig.
Och du vet att jag bara har 46 000 yen.
Det kanske räcker. Jag övertalar dem att det måste räcka.
Okej. Nej, jag gör det.
Vadå du? Vad menar du?
Det är mina pengar, eller hur? Jag går.
- Ska du gå? - Ja.
Det går inte. De väntar sig mig.
- Jag går. - Det väntar sig pengar.
De struntar i vem som kommer med dem.
Jag ska få ut honom.
Och sen sticker jag härifrån. Med eller utan dig.
Jag måste gå.
Gillar ni vin, överste Wegener?
Jag är ingen kännare, Oberstgruppenführer, men jag dricker det gärna.
Njut av det.
Intressant förhörsteknik.
Ska ni döda mig med vänlighet?
Inte med vänlighet.
Jag vet om förräderiet ni begick i Stillahavsstaterna.
Ni stal designen av Heisenbergs vapen
från Reichsforschungsrat,
och gav det till den japanska vetenskapsministern.
En viss officer Müller kände igen mig.
Vi har nyss dechiffrerat japanska sändningar som bekräftat våra misstankar.
Varför står jag inte inför en avrättningspatrull?
För att vår gode Führer är en viktig man, men inte ofelbar.
Han har haft det dåliga omdömet att hålla fred med japanerna.
Av någon anledning ser han förtjänster i dig.
Jag har Führerns förtroende, ja.
Och därför reste jag till New York
och tog dig från cellen och satte på dig uniform igen.
För att utforska den tilliten.
Vad ni än vill, tror ni väl inte att jag vill hjälpa er?
Ert liv är över. Det vet vi nog båda två.
Men ni har fru och barn.
Om deras liv besparas eller ej hänger på er.
Vem är du?
Jag har pengarna för Joe Black.
Femtiotusen yen?
Fyrtiosex tusen. Det är allt jag har.
Vad läser ni, mr McCarthy?
Manga.
Miyamoto Musashis äventyr. Vet du vem han var?
En samurai, eller hur?
Han dödade sin första man vid 13 års ålder.
Han var otroligt hänsynslös.
Och det har japsarna fattat men inte vi.
Vill man vinna, kan man inte ha medlidande. Man måste göra allt som krävs.
Kan jag visa dig en sak, Jules?
Visst.
- Vi har ett problem. - Vad?
Jag gick till busstationen för att köpa nya biljetter till dig och Frank,
men de säljer dem inte längre. Inte utan id-kort.
Du tror att de letar efter Frank.
Så måste det vara.
Okej. Hur tar vi oss härifrån?
- Var är Juliana? - Hon mår bra.
- Vem fan är du? - Han som räddar skinnet på dig.
Kan vi gå nu?
Gå.
Vänta lite. Filmen, då?
Du har förlorat den.
Nej. Jag har betalat bra för den.
Den tillhör inte längre dig.
Jag går inte utan den.
Stanna, då.
Kom igen, ge mig den.
Ge mig den!
Kom igen!
Okej.
Du är Frank, va?
Din dumma idiot! Du dödade dem.
Jag behövde filmen.
Det där var Yakuza, fattar du?
Och jag bor här.
- Inte länge till. - Vad vet du om det?
- Bara att du och Juliana ska sticka. - Just det.
Förstör du ditt eget liv.
Men lämna oss utanför, för fan.
Vart tar du henne, Frank?
Jag ska ta henne till ett ställe där du aldrig ser henne igen.
Du kommer att behöva den här.
Visst. Nu när du har använt alla kulorna.
KEMPEITAI HÖGKVARTER
Kommissarien, det kom ett samtal från Taishi Okamura.
Vad vill han?
Han sa att filmen han fick tag i härom kvällen
har stulits.
Jag tror knappast att Yakuza ljuger, inspektör.
Han säger att tjuven var en i östkustens motståndsrörelse
och att han dödade två av hans män.
Hade han ett namn?
Joe Blake.
Han var med en annan man som passar in på beskrivningen av Frank Frink.
Du och Frank.
Är ni i trubbel på nåt sätt?
Allt är bra, farfar.
Jag kan inte använda benen, men ögonen funkar bra.
Ljug inte för mig.
Ja, sir. Det är vi.
Hur vågar ni komma hem till oss med problem? Till min sonson?
De är mina vänner.
Vänner involverar en inte i såna här problem.
De behöver hjälp, farfar.
Japanerna dödar dig, Ed. Och mig också.
Han har rätt.
Vi beklagar, mr McCarthy.
Ni har tio minuter på er. Sen ska ni vara ute härifrån.
Annars ringer jag Kempeitai själv.
Är du oskadd?
Inte precis.
Jag fick ut honom.
Gjorde du? Tack.
Problemet är hur vi får ut er nu.
Ja. Han försökte köpa bussbiljetter. De kräver id-kort.
Ni måste skämta.
Jag är ledsen, Frank.
Kan dina vänner från igår kväll hjälpa oss?
Nej, de hjälper oss inte. De vill att jag ska jobba
i Nipponbyggnaden, där de kan ha användning för mig.
Fan.
Det måste finnas ett annat sätt.
Major. God eftermiddag.
God eftermiddag.
Har ni sett Obergruppenführer Smith?
Nej, han har inte varit här idag.
Underligt, inte sant?
Är det?
Vet ni var han är?
Här är jag, kapten.
Obergruppenführer. Jag var orolig. Ni kom aldrig imorse.
Du behövde inte oroa dig, som du ser.
Kan vi talas vid privat?
Frank!
Ja?
Jag... Här.
- Vad gör du? - Nej...
Vad ser det ut som?
- Nej... Vi kan inte te emot det. - Lyssna, Jules,
det är inte mycket.
Det är bara några hundra yen, men det är bättre än inget.
- Kom igen, Ed... - Bråka inte.
Ni behöver all hjälp ni kan få dit ni tänker åka.
Ta dem.
Och pistolen?
Jag har den.
Okej.
Ge den till mig. Jag gör mig av med den.
Jag vet inte om vi får ses igen, så...
Klart vi ses igen.
- Tack. - Ja.
Kom hit.
Du är en god vän. Tack.
Hej då.
- Gå. - Okej.
- Gå. - Kom igen.
Om det handlar om gårdagen, vill jag be om ursäkt
för Oberstgruppenführer Heydrichs överraskande besök.
Du behöver inte be om ursäkt, kapten. Du visste väl inte att han skulle komma?
Nej.
Men du visste att han tar fyra sockerbitar i kaffet.
Och du hade tillgång till reserutterna
den dan som jag och Hauptsturmführer Lautz blev överfallna.
Och till cellen
där den terroristiska semiten sägs ha skurit halsen av sig.
Ni kan inte misstänka mig, sir. Vi har gått igenom det här.
Ja. Men jag visste inte då
att det var Heydrich som gav ordern.
Om det var Heydrich
kan jag förstå att en man kan vara beredd
att få en kula i bakhuvudet innan han förråder honom.
Jag förstår det. Du följde bara order.
Antagligen vet du inte ens varför han ville ha mig och Lautz ur vägen.
Nej, sir. Det vet jag inte.
Det trodde jag inte heller.
Major Klemm. Ring polisen. Ett självmord har begåtts.
Fan.
Inte däråt. Vad gör ni här?
Vi behöver din hjälp.
De kollar id-papper på busstationen.
Vi behöver en annan väg ut ur staden.
Varför ber du inte Karen och Lem?
- För att vi ber dig. - Kan du hjälpa oss, Joe?
- Jag kan försöka. - Du måste göra
fan så mycket mer än försöka.
Vad säger han?
Han säger att vi ska stanna.
Ta den här. Jag springer ifrån honom.
- Var ses vi sen? - Det finns en skola
- runt hörnet. Den är stängd idag. - Okej.
- Var försiktig. - Kom.
Överste. Ni ser utvilad ut.
Knappast.
Ni har haft tid att fundera över er situation.
Ja.
Det här är en lista på namn.
Inte bara min fru och mina barn, men hennes far och resten av familjen.
Tio liv. I utbyte mot ert.
Det är överenskommelsen.
Ni behöver inte oroa er, överste.
Kom, ni har ett plan som väntar på er.
Vart ska jag?
Berlin.
Vad förväntas jag göra där?
Jag trodde det var uppenbart.
Führern är gammal och sjuk,
och står i vägen för imperiet han byggde.
Ska jag tala med honom?
Nej, överste Wegener. Du ska döda honom.
- General Hata. - Handelsministern.
Varsågod.
Har ni ställt samman informationen
om urantillgångarna i Neutrala zonen?
Vi samlar in den nu, general.
Får jag fråga vad det rör sig om?
Ni är väl medveten om att misslyckandet att utveckla Heisenbergs vapen
har satt oss i en strategiskt dålig position jämfört med det nazistiska riket.
Naturligtvis.
När vår vetenskapsminister var här inför kronprinsens besök
upptäckte han en mikrofilm i sin kostymficka.
Den innehöll den tekniska informationen för att konstruera ett eget vapen.
Underbart, general.
Om vi kan göra ett eget vapen, är vi jämlika nazisterna.
Vi är inte intresserade av jämlikhet.
Med en maktbalans skulle vi kunna uppnå
kronprinsens dröm om en hållbar fred.
Kronprinsen har ändrat mening sedan mordförsöket.
Han har vaknat upp inför nazisthotet.
Vem som än gav planerna till vetenskapsministern
kan inte ha velat uppmuntra krig.
Vad har det för relevans?
Om vi använder ett så hemsk vapen
kommer nazisterna att hämnas. Miljontals kommer att dö.
Det är inte ert problem, handelsministern.
Ni ska bara leverera den begärda informationen
om urantillgångarna.
Godnatt, major.
Godnatt, Obergruppenführer.
Major Klemm.
Sir. Det är Joe Blake.
Ja, Joe.
Jag har filmen, sir.
Bra gjort. Jag är nöjd.
Vi har ett litet problem.
Jag var tvungen att döda två män för att ta den. Yakuza-medlemmar.
Polisen letar efter mig.
Jag behöver hjälp för att ta mig från stan.
Vi kan ordna det.
Kan du hålla dig gömd i några timmar?
Ja, sir.
Jag måste ta med mig ett par personer.
Vad menar du?
Juliana Crain. Hon hjälpte mig.
- Joe. - Lyssna,
jag måste få henne härifrån. Hennes pojkvän med.
Det fungerar inte så.
Hon riskerade sitt liv för min skull, sir.
Det var hennes beslut.
Jag är skyldig henne det.
Är hon med dig nu?
Nej, sir.
Du är inte skyldig henne något, Joe.
Kvinnan är med i motståndsrörelsen.
Nästa gång du ser henne ska hon inte räddas.
Hon ska skjutas. Uppfattat?
Ja, sir.
Vi letar efter mannen som dödade era vakter.
Men jag antar att det inte är därför som ni bad mig att komma.
Ni beslagtog heroin i hamnen i eftermiddags.
Jag antar att det var en hämnd?
Ni kan anta bäst ni vill.
Såna aktioner tjänar ingenting till, kommissarien.
Yakuza kan inte besegras
mer än solen kan besegra skuggan.
Det har vi vetat i vårt hemland i århundraden.
Jag kan inte besegra skuggorna ni skapar.
Men jag kan och kommer att begränsa dem. Det är min plikt.
Precis som det är er plikt att gripa mannen som sköt kronprinsen?
Det sägs att om ni inte gör ett gripande senast imorgon
kommer Tokyo begära att ni begår Seppuku.
Ingen behöver påminna mig om min plikt. Jag har en misstänkt.
Menar ni den där hakujin? Han som jobbar i förfalskningsfabriken?
Den riktiga mördaren sköt från klocktornet,
med ett prickskyttegevär.
Det stod i alla fall i er "ofullständiga" ballistiska rapport.
Vad är det ni vill säga?
Jag tror att ni jagar en falsk misstänkt
för att dölja sanningen ni alltid har vetat.
Att mördaren är en nazistagent.
Om det blev allmänt känt att en nazist sköt vår prins
skulle det resultera i en krigsförklaring.
Ett krig som många i Riket skulle vara glada åt.
Men som vårt imperium säkerligen skulle förlora.
Jag förnekar inte er anklagelse. Inte heller bekräftar jag den.
Jag behöver inte det, kommissarie.
Jag har nämligen namnet på mördaren. Den riktiga mördaren.
Säg ert pris.
Priset kan inte betalas i pengar.
Men det är väldigt högt.
Hallå?
Här inne.
John.
Reinhard. Vilken överraskning.
Som jag sa, bor jag i East Hampton.
Jag tänkte bara titta in och hälsa på.
Han har roat barnen med sina krigshistorier.
Med lite nostalgi, måste jag erkänna.
Plikten att upprätthålla ordning
är aldrig så spännande som utmaningen att inrätta den.
De afrikanska hövdingarna är väldigt vilda.
Underutvecklade, såklart, men stolta.
Det krävdes stor styrka att underkuva dem.
Jag längtar tills jag blir gammal nog att åka till Afrika.
En dag, min gosse.
Vill du ha en drink till, Reinhard?
Jag skulle vilja, men min familj väntar på mig.
Kan vi talas vid privat?
Visst.
Så vad kan jag hjälpa dig med?
Jag blev orolig
när jag fick höra om kapten Connollys död i eftermiddags.
Ja. Det var fruktansvärt. Självmord.
Var han deprimerad?
Inte vad jag vet.
Men man kan väl aldrig veta vad som pågår inuti en man.
Nej, det är sant.
Jag ska ut och jaga imorgon bitti, John. Det vore roligt om du följde med.
Det är snällt av dig,
men tyvärr måste jag jobba imorgon.
Arbetet kan vänta. Jag insisterar.
Okej, då.
Din son Thomas är en fin ung man. Ta med honom.
Vi lämnar våra familjer utanför det här.
Det här är adressen.
Är kl. 07.00 för tidigt?
Kl. 07.00 är utmärkt.
Allt väl, handelsministern?
Jag känner mig bara långt hemifrån.
Jag förstår.
Kotomichi.
Varifrån Japan är ni?
Nagasaki.
Vacker stad.
Ja. Det är den.
Ska ni inte gå hem, handelsministern?
Snart.
Godnatt, Kotomichi.
Godnatt, handelsministern.
ATT TJÄNA VÅRT LAND ÄR VÅR PLIKT
Herregud. Den här skiten tvingar de barnen att rita.
Deras konst.
Det blir mörkt snart.
Han kanske inte kommer.
Han kommer.
Jag har hans film.
Varför är den här så viktig, förresten?
Den är inte som de andra.
Nej.
Det är jag.