Mannen i høyborgen
Jeg er skuffet, Joe.
Jeg ville virkelig ta feil av deg.
Men her er vi,
på mitt kontor,
midt på natta.
Jeg vet du har løyet for meg siden du kom tilbake fra Cañon City,
men jeg ville se hvor langt du ville gå.
Tid for sannhet.
Fortell meg om jenta.
"Ny gave".
NY GAVE MÅ BAK GARDINENE.
"Denne ble ikke laget i Kansas."
Frank, jeg er lei meg.
Ja, jeg også.
Har du grått?
Ja, for Laura og barna.
Etter...
Etter at de ble drept,
hadde jeg et sinne i meg. Jeg trodde jeg skulle gå fra forstanden.
Og jeg visste jeg måtte gjøre noe,
som deg.
Så jeg laget en pistol, en ekte pistol,
for å skyte den japanske prinsen.
Jeg kjøpte kuler. Jeg skulle gjøre det.
Jeg var akkurat i ferd med å gjøre det.
Og så...
Jeg så en gutt,
en liten japansk gutt.
Og da jeg så inn i øynene hans...
Jeg vet ikke. Det var...
Det var som...
Det var som om jeg så meg selv.
I det øyeblikket visste jeg at det å drepe den fyren...
Det var ikke svaret.
Hun heter Juliana. Juliana Crain.
Hun hadde en film.
Hun trodde SD-agenten var hennes kontakt. Han prøvde å drepe henne.
Hun kjempet imot. Han falt ned fra brua.
Jeg hjalp henne å kvitte seg med liket for å holde dekket intakt, og det er alt.
Er det alt?
Hvorfor holdt du det hemmelig, Joe?
Har du følelser for henne?
Hva angår bilulykken. Det var henne, ikke sant?
Liket var brent til det ugjenkjennelige.
- Nei. - Nei?
Vi ville at det skulle virke som henne.
Du ville beskytte henne.
- Hun er bare en jente. - Kle på deg.
Hent tingene dine.
Hvor skal vi?
Hallo.
Hei, vennen, det er meg. Beklager at jeg ringer så tidlig.
Kan du komme hit og sitte litt sammen med mora di?
Hun har ikke vært helt i humør de siste dagene.
Hun tok en sovepille i går. Hun sover fortsatt.
- Hvorfor? Hva feiler det henne? - Jeg vet ikke.
Kanskje det er det som skjedde med Franks søster og barna.
Jeg vet ikke. Kan du bare komme hit?
Jeg må dra inn tidlig. Takk, Jules.
- Hvem var det? - Arnold.
Herregud.
Hva vil han?
Han sa mamma er lei seg.
Han vil at jeg skal dra dit.
Går det bra med deg?
Frank, han jobber for japanerne.
Arnold jobber på postkontoret.
Nei, han jobber i et overvåkningsrom
inne i Nippon-bygningen der han lytter til folks telefonsamtaler.
Jeg gikk inn dit i går kveld, og jeg så ham.
- Så han deg? - Nei.
Tvinger de ham til å gjøre det?
Nei. Det kunne se ut som om han bestemte.
Herregud. Han har løyet for oss alle.
Hvis han jobber for dem, må du være enda mer forsiktig, Jules.
Det må vi begge.
Amerikanske kunsthåndverk.
Mr. Childan, dette er Mrs. Kasoura.
Jeg prøvde å ringe deg opp igjen, men du var ikke hjemme.
Jeg kjemper for å hindre at de tingene jeg la til side for deg blir snappet opp.
Min mann lurer på
om du vil komme på middag hjemme hos oss i kveld?
Det hadde vært en ære.
Og jeg kan ta gjenstandene med meg.
Nei.
Min mann sier det ikke er nødvendig.
Denne kvelden er bare middag.
Hva, som en...
Ikke for forretninger, bare som en venn?
Hvem...
Hvem andre kommer?
Ingen andre. Bare du.
Ville 17.30 passe?
Vi legger oss tidlig.
17.30.
Bare meg?
Det er en ære. Takk.
Problemet med mennesker, Joe, er at vi er svake.
Ser en mann et vakkert ansikt, vil han ha henne.
Det er naturlig. Det er dyrisk.
Vi må lære å beherske de impulsene, Joe.
Juliana Crain
er ikke et passende valg for en romanse.
Hun er en forræder, Joe,
en fiende av staten.
Og det er du også hvis du prøver å beskytte henne.
Vi burde ha satt en kule i pannen din allerede.
Han kan forhindre det. Kan du ikke, Joe?
Du kan bruke din spirende romanse
i fedrelandets tjeneste.
Kildene våre i San Francisco sier at en ny film har blitt funnet.
Finn Juliana Crain.
Finn filmen.
Hvis du lykkes,
skal jeg vurdere å akseptere at du har lært av feilene dine.
Hvis du mislykkes, dør kvinnen med deg.
Er det forstått?
- Ja. - Bra.
Ring henne. Det er nummeret hennes.
Vær hyggelig.
Mimre.
Spør hvordan hun fikk tak i filmen.
Hallo.
Et øyeblikk.
- Det er til deg. - Hvem er det?
Hallo.
Hei, Juliana. Det er...
Det er meg. Det er Joe.
Hvordan fikk du nummeret mitt?
Noen skyldte meg en tjeneste.
Jeg kan ikke snakke nå.
La meg ringe deg opp i kveld.
Ok.
Kan du ta nummeret mitt?
Greit.
Si det.
JL-50172.
Det kan bli sent, din tid. Er det greit?
Ja, det er greit.
Ha det.
- Var det ham? - Ja.
Hva ville han?
Jeg vet ikke. Han sa ikke stort. Jeg sa jeg ikke kunne snakke.
Frank, du vet at det ikke skjedde noe mellom oss?
Ok.
Hvis du sier det, tror jeg deg.
- Greit, vi ses i kveld. - Ok.
- Koble en mikrofon til telefonen hans. - Ja.
Ikke rot det til, Joe.
- Hei. Jules. - Hei.
Mange takk for at du kommer.
Jeg er nødt til å dra inn tidlig.
Vanvittig. Postkontoret. De får oss til å jobbe døgnet rundt...
Hvorfor det? Skjer det noe spesielt?
- Juliana? - Se hvem som er oppe. Der er hun.
Vennen, hun skal sitte sammen med deg en stund.
- Jeg må dra på jobb. - Ok.
Hygg dere. Vi ses senere, Jules. Takk.
Ta vare på deg selv.
Det var vel han som fikk deg hit?
Sa jeg hadde blitt gal.
Nei, han sa han var bekymret for deg. Hva skjer?
Jeg ville ikke fortelle deg det, for jeg vil ikke at du skal bekymre deg.
Jeg fikk det for meg at vi hadde mistet søstera di.
Jeg fikk samme følelsen da faren din døde.
En stram knute i magen.
Han var 8000 km unna, i det sørlige Stillehavet,
men jeg følte det, og jeg visste at han var borte.
Og jeg følte det samme om søstera di,
men så våknet jeg i morges,
og det var borte, helt uten videre.
Jeg føler henne igjen, som om ingenting hadde skjedd.
Så alt er i orden.
Vil du ha kaffe?
STOR-NAZIRIKET BROOKLYN I NEW YORK
- Joe! - Hei!
Hei, Buddy. Hvordan går det?
- Bedre nå. - Ja?
Alt i orden?
Noen barn nedi gata
ertet ham fordi han ikke har en far.
Vel, du har jo meg, ikke sant?
Hvordan gikk det med de leksene vi gjorde?
- Jeg fikk en B+. - Fikk du B+?
Det er bedre enn jeg klarte.
Hva med... Jeg tok med noe til deg.
Huckleberry Finn.
Mannen sa at den er bra.
Les den på kjøkkenet, ok?
Joe og jeg trenger å snakke litt.
Du ringte ikke.
Jeg trodde det hadde skjedd noe med deg.
- Har noe skjedd? - Nei. Hvordan det?
Jeg venter en viktig telefon.
Det må være jeg som svarer, og du og Buddy må være stille.
Så det blir mer kjøring?
- Skal du dra igjen? - Nei.
Bare den ene jobben.
Nå er jeg tilbake.
Jeg hater å sove alene uten deg.
Jeg føler meg ikke trygg.
Jeg hater at du er borte.
Trudy.
Tagomi-san, jeg beundrer dine magiske ferdigheter med blomstene.
Hvis jeg bare kunne lære hemmeligheten din.
Ingen hemmelighet.
Du planter dem, de vokser.
Du må selvfølgelig vanne dem.
Handelsminister, førstebetjent Kido er her.
Førstebetjent Kido.
Har du blitt tilbudt te?
Jeg forstår at du har en ansatt ved navn Juliana Crain.
Ja. Det stemmer.
Hun er søstera til en kjent subversiv person.
Takk for informasjonen.
Jeg vil ta den alvorlig.
Det er ingen tvil om dette.
Jeg sier det for å hjelpe deg,
for å redde deg fra forlegenhet.
Takk, førstebetjent.
Ansvaret for jenta og alle hennes handlinger
ligger hos deg.
Miss Crain.
Handelsminister.
Jeg beklager.
Jeg har stilt deg i forlegenhet.
Jeg burde ha fortalt deg at Kempeitai hadde avhørt meg,
og jeg skal si opp.
Eller du kan avskjedige meg.
Nei.
I livet er det for mange spørsmål
med mangel på tid til å besvare dem.
Du forstår kanskje ikke dette.
Jeg lever
etter en 5000 år gammel bok.
Jeg stiller den spørsmål som om den var i live.
Den er i live.
Den forteller meg at du har et formål.
Den sier:
Overordnet person i underordnet stilling,
aksepterer en oppgave elskverdig,
bringer lykke til alle.
Vi må alle ha tro på noe, Miss Crain.
Vi kan ikke se framover alene.
Da jeg var ung mann i Kyoto,
hadde vi en vakker hage,
min kone og jeg.
Vi dyrket blomster.
Kondolerer.
Vær så snill,
send dette til personalavdelingen
for å legge dette romnummeret til klareringen din.
Handelsminister, hvorfor ignorerer du førstebetjent Kidos advarsel?
Hva skylder du denne kvinnen som får deg til å risikere så mye?
Finn ut om søstera hennes.
Greit! Hør etter!
Kan du skru den av, Bob?
Hei!
Alle vil bli sendt hjem tidlig.
Men dere vil bli ransaket på vei ut,
så dann en kø her.
Så skal de gå gjennom fabrikken.
Frank, kom deg ut.
Burde jeg anholde ham?
Nei. Ikke ennå.
Fra handelsministeren.
PERSONALSJEF MR. ETO
Juliana.
Hva gjør du her?
Samme som deg.
Jeg jobber her.
Møt meg på spisestedet på hjørnet når du er ferdig.
Hei, Frank.
- Hei. - Hei.
To laks, takk.
- Hei, folkens. - Hei.
Du er tidlig ute.
Ja. Kempeitai går gjennom fabrikken.
Hør her. Hent noen saker. Bare ikke gå langt.
Vær så god.
Hvorfor gjør de det?
Jeg vet ikke.
Hvordan går det?
Det i går hjalp. Takk.
Men sannheten er at jeg ikke vet.
Jeg forstår.
Jeg må si at jeg ikke forstår deg.
Ja? Hvorfor det?
Du har jødisk blod,
akkurat som meg og Laura, og ikke bare bestemmer du deg for å få barn,
men du oppdrar dem jødisk?
Det stemmer.
Jeg vet du forstår hvor farlig det er for deg og for dem.
Jeg skal ikke late som om det er lett.
Jeg kjempet med det en stund.
Men dette er den jeg er.
Hvem forfedrene mine var.
Jeg lar dem ikke ta det fra meg.
- Og du mener det er verdt å dø for? - Jeg planlegger ikke å dø, Frank,
men man kan ikke leve livet i frykt.
Jeg var i øst ved slutten av krigen, i Boston.
- Herregud. - Ja.
Du måtte se det for å tro det, Frank.
Plutselig var det gjenger som drepte jøder fordi vi ikke var menneskelige nok.
Og hva gjorde du?
De av oss som kom velberget ut av det,
vi begravde tjenestevåpen under jorda,
innpakket i olje, og vi sverget hevn.
Jeg har et liv å leve, barn å oppdra.
Og Hitler og nazistene... Jeg bryr meg ikke om hvordan det ser ut.
De vil ikke vare.
En ting jeg innså ved mitt folk, var at vi har en annen tidsoppfatning.
Dette er kanskje mørke år, men vi vil overleve. Vi gjør alltid det.
Man må bare finne noe å holde fast ved.
- Tro, mener du? - Ja.
Jeg har ikke noe slikt.
Hva med kunst? Du skal jo være kunstner.
- Hvorfor lager du falske våpen? - Fordi ingen vil ha kunsten min.
Så gjør det for deg selv.
Skjønnhet er viktig, Frank. Det gir håp.
Jeg vet ikke.
- Jeg vet ikke hvor det ville føre meg. - Ja. Nettopp.
Du trenger ingen til å holde deg nede,
for du har din egen lille indre fascist rett der,
som forteller deg hva du kan og ikke kan gjøre.
Det er slik du lar dem vinne.
Hvis du ombestemmer deg,
kan jeg skaffe metallet for deg.
TELEFON
Det er leggetid, Bud.
Joe.
Du er vel ikke i trøbbel?
Nei. Selvfølgelig ikke.
Jeg ville ikke gjøre det mot deg og Buddy.
Robert Childan er her for å treffe Kasoura-paret.
Mrs. Kasoura, du er utsukushii.
- Jeg er dessverre tidlig ute. - Ikke for tidlig.
Kom inn, Mr. Childan.
Jeg har tatt med en gave,
for å vinne deres gunst.
Svært snilt av deg.
Valgt fra de fineste objets d'art fra Amerikas døende kultur.
En smak fra en svunnen tid.
Flappere brukte dem i 1920-tallet.
Jeg så at du så på dem i butikken.
- De er dekadente, selvfølgelig, men dog... - Takk.
Stig på. En drink? Whisky?
Ja. Takk, Mr. Kasoura.
Smakfullt.
Veldig smakfullt.
Jeg aner wabi her, harmonien.
Kall meg Paul. Og Betty.
Da er jeg Robert.
Er dette samlingen din?
Har du lyst til å se den?
Ja. Takk.
Pistolen er vår mest verdifulle gjenstand.
Colt 44-kaliber fra 1860.
Utstedt til unionshæren.
Gutter i blått tok den med til det andre Bull Run.
- Her. - Takk.
Så si meg,
hvordan skiller du det som er ekte fra det falske?
Jeg har et veltrent øye.
Hvilken historisk følelse den utstråler.
Middagen er klar.
Skal vi?
Hvorfor pokker sniker du omkring i Nippon-bygningen?
To kaffe, takk.
Jeg kunne si det samme til deg.
Hvilket valg tror du jeg hadde? Jeg hadde en familie å forsørge.
Hvordan tror du jeg holdt oss trygge?
Jeg svelget stoltheten og gjorde det jeg måtte.
Hadde du en aning om
at søstera di var involvert med disse opprørerne?
Jeg hørte henne på telefonen.
Det gjorde alle de andre lytterne også.
Jeg måtte trygle
våre velvillige arbeidsgivere.
Jeg måtte identifisere henne. Jeg sa hun var et barn.
Jeg sa hun var mitt barn.
Jeg har jobbet for dem i 16 år.
- Det må da være verdt noe. - Seksten år?
Visste du at hun hadde en film?
Hun hadde det.
Og nå er det en til.
Og nå skal du høre nøye etter.
Du kan ikke bli involvert i dette.
Denne er annerledes, eller hva?
Jeg vet ikke hva det er,
men jeg kan si at de fikk oss til å jobbe døgnet rundt for å finne den.
De skrek så høyt til meg
at jeg trodde de skulle skyte oss begge.
Men alt jeg sa stemte,
så de lot henne og den idiotkjæresten hennes
flykte til Den nøytrale sonen.
Og gudskjelov, Juliana, for hvis noe skjedde med Trudy...
hadde jeg vært ferdig.
Denne biffen er nydelig.
Vi liker å spise amerikansk mat.
Du tilbereder den perfekt, Betty.
Takk.
Robert, liker du musikk?
Bunk Johnson eller Kid Ory? Dixieland-jazz.
Paul, jeg er dessverre ikke kjent med negermusikk.
Jeg foretrekker klassikerne: Wagner, Beethoven,
av og til Bach.
Hvis jeg spilte et utvalg fra New Orleans Rhythm Kings.
Paul, han kjenner det ikke.
Robert, i går så jeg en amerikaner si til en venn:
"Hei, din gamle jævel."
Men "jævel" er en fornærmelse, ikke sant?
Vel, ja...
Og "gammel" er også uhøflig.
Til tider kan fornærmelser vise affeksjon,
og vi tiltaler fremmede som venner for å vise at vi er sinte.
For eksempel "kompis".
"Hei, kompis, hold deg unna."
Ja, det er forvirrende.
Det er egentlig dumt.
Subtilt.
Robert, kanskje du kan hjelpe meg med en bok jeg leser.
Det er en roman fra 1930-tallet
av en amerikansk forfatter, Nathanael West.
Romanen er Miss Lonelyhearts.
Jeg liker den,
men jeg forstår ikke helt forfatterens hensikt.
Jeg har dessverre ikke lest den boka.
Så synd.
Forfatteren har interessante ting å si om lidelse,
i motsetning til kristne,
som tror man trenger synd for å gjøre rede for den.
West antyder at han kan lide uten grunn,
siden han er semitt.
Vi led alle under krigen,
men hvis Japan og Tyskland ikke hadde seiret,
ville semitter styrt verden i dag.
Noe dere sikkert er enige i ville vært ytterst...
- Hallo. - Hei, Joe.
Det er Juliana. Passer det?
Ja.
Jeg kunne ikke snakke hjemmefra. Linjene blir avlyttet.
Joe, jeg beklager at jeg ikke fikk tatt farvel.
Det er greit. Ikke tenk på det.
Så hvordan har du hatt det?
Greit.
Har du hørt noe om den nye filmen?
Hva vet du om den?
Ingenting, det er bare rykter om at det finnes en.
Ja. Ikke stort. Jeg bare...
Bare at det er noe annerledes med denne.
Hva mener du? Hvordan annerledes?
Jeg vet ikke.
Så hva med deg, Joe?
Noe nytt?
Vennligst legg på flere mynter.
Juliana, du må legge på flere mynter,
eller bare gi meg telefonnummeret dit.
Vennligst legg på flere mynter.
Hallo?
Hvem er hun?
Hun er ingen. Det har ikke noe å si.
Jeg må gå nå.
Jeg håper du likte middagen, Mr. Childan.
Ja, jeg gjorde det. Takk.
Men
det er fortsatt tidlig.
Vi liker å lære, skjønner du.
Vi er fortsatt nye i dette landet,
så det er mye som er rart.
Det er det sikkert, selv om det selvfølgelig er underlegent
den japanske levemåten.
- Ja. - Vel,
neste gang må dere komme til meg.
Hva med middag neste uke?
Jeg kan lage ris og miso-suppe.
Neste uke er vi opptatt,
men takk for at du tok deg tid i kveld.
Vel,
kanskje uka etter, da?
Det var lærerikt. Takk.
Lærerikt?
Selvfølgelig.
Jeg håper jeg har vært
nyttig for studiene deres.
Arigato for gjestfriheten deres.
Har du hørt noe om denne nye filmen?
Ja. Ikke stort. Bare...
Bare at det er noe annerledes med denne.
- Hvordan annerledes? - Jeg vet ikke.
Så hvordan...
Tror du hun vet mer om filmen enn hun sier?
Ja. Absolutt.
Beklager. Hun sa bare at den var annerledes.
Forskjellig fra de andre.
Hva føler du, Joe?
Tror du hun kan få tak i den alene,
ved kontaktene hun har der?
Kanskje. Jeg vet ikke.
Kanskje du må hjelpe henne.
Du skal på en ny tur, Joe,
og det er best for deg om du finner den filmen.
Du ringer inn hver dag.
Forteller meg om alle du møter,
hver minste detalj,
alt sammen.
Ingen utelatelse, ingen feil.
Jeg la merke til
i går at du var veldig flink med mine små jenter.
Er det på grunn av Buddy?
Heil Hitler.
BEKLAGER, DET ER STENGT
Hva vil du?
Jeg har et tilbud til deg.
Hva om jeg lager pistoler du kan selge? Vi deler profitten 50-50.
Kom deg ut.
Ikke la som om det er under din verdighet.
Du solgte kuler til meg. Hva er galt med våpen å skyte dem med?
Greit, hør her.
Jeg huler ut løpet til en falsk en, og så er den ferdig.
Jeg er ingen våpenselger, kompis.
Jeg selger antikviteter, autentiske ting, og falske våpen er ikke mitt gebet.
Si meg noe, Frink-san, hvor god håndverker er du?
Virkelig, hvor god er du?
Jeg er god. Veldig god.
Kan du lage dette?
For jeg har en tosk klar for å kjøpe den. Japaner.
Hjernene deres er annerledes.
Ja, de spiser fra engelsk benporselen,
og de hører på negermusikk,
men det er bare på overflaten.
Etterligning fra morgen til kveld.
De nedlatende jævlene ser ned på meg.
Her. Se på dette.
To Zippo-lightere.
Ja. De ser like ut, ikke sant? Vær så god, hold dem.
En av dem har "historisitet" i seg.
Hva faen er det?
Det er verdt 100 000 yen i et marked for samlere.
Kan du ikke føle det?
Hundre tusen?
En av de to Zippo-lighterne var i Franklin D. Roosevelts lomme
den dagen han ble drept,
så det er ingenting som har mer historisitet enn den.
Og den andre har ingenting.
Er det poenget ditt? At det hele er et bedrag?
Og de lar seg selv bedra.
En pistol går gjennom et kjent slag,
og den er helt lik som om den ikke hadde det, hvis ikke du vet om det.
Alt er her inne, i hodet.
Så hvem kan si at halsbåndet ikke er Sitting Bulls originale?
Greit, så hvilken er det?
Denne.
Vil han ikke se at den er falsk?
Mannen har allerede en forfalskning i sin respekterte samling.
Pistol aldret ved en syrekjemikalie.
Han kan ikke skille det som er falskt fra det som er ekte.
La oss bedra ham skikkelig.
Åtti tusen yen delt likt.
Bare sørg for at det ser bra nok ut.
Seksti/førti. Jeg må betale for materialer.
- Jules? - Ja.
Hvor har du vært?
Jeg var sammen med Arnold.
Han så meg på jobb, så jeg måtte gå og snakke med ham.
- Hva sa han? - Han sa...
At han gjorde det for å forsørge oss.
Og at han tror han reddet Trudy.
Han tror det er han
som fikk japanerne til å la henne dra til Den nøytrale sonen.
Sa du at hun er død?
Nei.
Hva er i veien?
Frank, jeg så Trudy.
- Hva? - Jeg var på markedet,
og jeg så henne.
Du så at japsene skjøt henne.
Jeg vet det høres vanvittig ut, men jeg så henne.
Jules, vi må komme oss vekk herfra.
Kempeitai kom på fabrikken i dag for å lete etter skytteren.
Tror du de lette etter deg?
Ed sa at de ikke spurte etter noen ved navn.
Jeg kom meg ut før de så meg.
Kempeitai gir ikke slipp på dette før de har noen,
og nå, med Arnold, Jules, må jeg komme meg vekk.
Og når de kommer og leter etter meg, kan ikke du være her heller.
- Skal vi så dra til Den nøytrale sonen? - Ja.
Du må stole på meg.
Men Frank,
hva om hun fortsatt er her?
Hun er ikke det, Jules. Hun er borte.
"Trudy Walker."
Vet vi ikke hva hun var involvert i?
Nei, handelsminister.
I går visste du at min kone var død,
selv om jeg ikke hadde sagt noe.
Din medfølelse har stilt meg i gjeld til deg.
Du har en søster: Trudy Walker.
Hun...
Du vet hun er savnet.
Det er ikke lett.
Jeg må fortelle deg det.
Hun er død.
Og...
Hvordan vet du det?
Jeg fikk informasjon av japanske myndigheter.
Jeg er lei for det.
Sa de noe til deg?
Hvor hun er?
Liket?
Det er et fryktelig sted å se.
Jeg lærte at i din kultur er sannheten av største betydning,
og bare med sannheten kan man gå framover.
Når du finner henne, be henne tilgi oss.
Og be ånden hennes krysse elva til Anoyo på den andre siden.
Takk.
Drosje.
Du venter! Japanere først!