MANNEN I DET HÖGA SLOTTET
Jag är besviken, Joe.
Jag ville verkligen missta mig angående dig.
Men här är vi,
på mitt kontor
mitt i natten.
Jag vet att du har ljugit för mig ända sen du kom tillbaka från Canon City,
men jag ville se hur långt du skulle sträcka dig.
Dags för sanningen.
Berätta om tjejen.
"Den nya gåvan."
DEN NYA GÅVAN MÅSTE GÖMMAS
"Den här gjordes inte i Kansas."
Jag är ledsen, Frank.
Jag med.
Har du gråtit?
Ja, för Laura och barnen.
Efter...
Efter de hade dödats
kände jag ett sånt raseri inombords. Jag höll på att bli galen.
Jag var tvungen att göra nåt,
som du.
Så jag gjorde en pistol, en riktig pistol,
för att skjuta den japanska prinsen.
Jag köpte kulor. Jag tänkte göra det.
Jag tänkte verkligen det.
Men sen...
Jag såg en pojke,
en liten japansk pojke.
Och när jag såg honom i ögonen...
Jag vet inte. Det var...
Det var som om...
Som om jag såg mig själv.
I det ögonblicket visste jag att döda den där mannen...
Det var inte svaret.
Hon heter Juliana. Juliana Crain.
Hon hade en film.
Hon trodde att SD-agenten var hennes kontakt. Han försökte döda henne.
Hon kämpade emot. Han ramlade från bron.
Jag hjälpte henne göra sig av med kroppen för upprätthålla min täckmantel.
Det var allt.
Varför har du inte berättat det för mig?
Har du känslor för henne?
Den där bilolyckan. Det var hon, va?
Kroppen som var oigenkännlig av brännskadorna.
- Nej. - Inte?
Vi ville att det skulle se ut som hon.
Du ville skydda henne.
- Hon är bara en tjej. - Klä på dig.
Ta dina saker.
Vart ska vi?
Hallå.
Hej, gumman, det är jag. Ursäkta att jag ringer så tidigt.
Kan du komma hit och vara med din mamma?
Hon har varit nedstämd de senaste dagarna.
Hon tog ett sömnpiller igår kväll. Hon sover fortfarande.
- Varför det? Vad är det med henne? - Jag vet inte.
Det kanske är det som hände Franks syster och barnen.
Jag vet inte. Kan du bara komma hit?
Jag måste börja jobba tidigt. Tack, Jules.
- Vem var det? - Arnold.
Herregud.
Vad ville han?
Han sa att mamma är orolig.
Han vill att jag åker dit.
Mår du bra?
Han jobbar för japanerna, Frank.
Arnold jobbar på posten.
Nej, han jobbar i ett övervakningsrum
inuti Nippon-byggnaden och avlyssnar folks samtal.
Jag var där igår kväll, och såg honom.
- Såg han dig? - Nej.
Tvingar de honom?
Nej. Det såg faktiskt ut som han var chef.
Herregud. Han har ljugit för oss alla.
Om han jobbar för dem måste vi vara ännu försiktigare.
Båda två.
Amerikanskt konsthantverk AB.
Mr Childan, det här är mrs Kasoura.
Jag har försökt att nå er, men ni var inte hemma.
Jag försöker ställa undan de där små objekten åt er.
Min man undrar
om ni kan komma hem till oss på middag ikväll?
Det skulle vara en ära.
Jag kan ta med mig föremålen.
Nej.
Min man har sagt att det inte behövs.
Det är bara en middag ikväll.
Jaha, alltså som...
Inte en affärsmiddag, utan vänskaplig?
Vem...
Vem mer kommer?
Ingen mer. Bara ni.
Passar det kl. 17.30?
Vi äter tidigt.
Kl. 17.30.
Bara jag?
Vilken ära. Tack.
Problemet med oss människor, Joe, är att vi är svaga.
En man ser ett vackert ansikte och åtrår tjejen.
Det är naturligt. Det är animaliskt.
Men vi måste lära oss att styra våra impulser, Joe.
Juliana Crain
är inget lämpligt val för en romans.
Hon är en förrädare,
en landsförrädare.
Och du med, om du försöker skydda henne.
Vi borde redan ha satt en kula i skallen på honom.
Han kan undvika det. Eller hur, Joe?
Du kan använda denna knoppande romans
i Fäderneslandets tjänst.
Våra källor i San Francisco säger att man funnit en ny film.
Hitta Juliana Crain.
Hitta filmen.
Om du lyckas,
är jag beredd att inse att du har lärt av dina misstag.
Om du misslyckas, dör tjejen med dig.
Uppfattat?
- Ja, sir. - Bra.
Ring henne. Det här är hennes nummer.
Var trevlig.
Nostalgisk.
Fråga henne hur hon fick filmen.
Hallå.
Ett ögonblick.
- Det är till dig. - Vem är det?
Hallå.
Hej, Juliana. Det är...
Det är jag. Joe.
Hur fick du tag i mitt nummer?
Nån var skyldig mig en tjänst.
Du, jag kan inte prata just nu.
Låt mig ringa tillbaka ikväll.
Okej.
Vill du ha mitt nummer?
Okej.
Ja?
JL-50172.
Det kanske blir sent, din tid. Är det okej?
Det går fint.
Hej då.
- Var det han? - Ja.
Vad ville han?
Jag vet inte. Han sa inte mycket. Jag sa att jag inte kunde prata.
Du vet väl att inget hände mellan oss, Frank?
Okej.
Säger du det, så tror jag dig.
- Vi ses ikväll. - Okej.
- Sätt hans telefon på avlyssning. - Ja, sir.
Strula inte till det här, Joe.
- Hej, Jules. - Hej.
Tack för att du kom.
De har bett mig komma tidigare.
Helt galet. Posten ber oss att jobba så mycket...
Hur kommer det sig? Är det nåt särskilt på gång?
- Juliana? - Titta vem som stigit upp. Där är hon.
Hon kommer att hålla dig sällskap ett tag.
- Jag måste gå till jobbet. - Okej.
Ha det så trevligt, flickor. Vi ses sen, Jules. Tack.
Ha det bra.
Han bad dig komma, va?
Han sa väl att jag är galen.
Nej, han sa bara att han är orolig. Vad händer?
Jag har inte sagt nåt, för jag ville inte oroa dig.
Jag kände det inombords när vi förlorade din syster.
Jag fick samma känsla när din far dog.
En hård knut i magen.
Han var 800 mil härifrån, i Söderhavet,
men jag kände det och visste att han var död.
Jag kände samma sak med din syster,
men när jag vaknade imorse
var känslan borta, bara sådär.
Jag kände henne igen, som om inget har hänt.
Så allt är bra.
Vill du ha lite kaffe?
STORTYSKA RIKET BROOKLYN, NEW YORK
- Joe! - Hej!
Hej, grabben. Hur mår du?
- Bättre nu. - Jaså?
Är allt bra?
Några ungar i kvarteret
retar honom för att han inte har nån pappa.
Men du har ju mig.
Hur gick det med de där läxorna vi gjorde?
- Jag fick B+. - Fick du B+?
Det var bättre än jag nånsin fick.
Ska vi se... Jag har en liten present.
Huckleberry Finns äventyr.
Han sa att den ska vara bra.
Du kan läsa i köket, Bud.
Joe och jag måste prata lite.
Du ringde aldrig.
Jag trodde att det hade hänt dig nåt.
- Har det hänt nåt här? - Nej. Hurså?
Jag väntar på ett viktigt samtal.
Jag måste svara och du och Buddy måste vara tysta.
Så det blir mer körning?
- Ska du åka iväg igen? - Nej.
Bara det jobbet.
Nu är jag tillbaka.
Jag hatar att sova ensam.
Jag känner mig inte trygg.
Jag hatar när du är borta.
Trudy.
Tagomi-san, jag förundras över dina magiska gröna fingrar.
Om jag bara kunde få veta din hemlighet.
Ingen hemlighet.
Man planterar dem, de växer.
Man måste såklart vattna dem.
Handelsministern, chefskommissarie Kido är här.
Kommissarie Kido.
Har ni blivit erbjuden en kopp te?
Jag har fått veta att en viss Juliana Crain arbetar här.
Ja. Det stämmer.
Hennes syster är känd i motståndsrörelsen.
Tack för informationen.
Jag ska ta det på allvar.
Inget tvivel om den saken.
Jag berättar för att hjälpa er,
för att rädda er från att tappa ansiktet.
Tack, chefskommissarien.
Ansvaret för flickan och hennes agerande
är helt och hållet ert.
Miss Crain.
Handelsministern.
Jag ber om ursäkt.
Jag har skämt ut er.
Jag borde ha berättat att Kempeitai har förhört mig,
och jag tänker avgå.
Eller om ni vill avskeda mig.
Nej.
Det finns alltför många frågor i livet
med brist på tid för att besvara dem.
Ni kanske inte förstår det här.
Jag lever
enligt en 5 000-årig bok.
Jag ställer den frågor, som om den levde.
Den lever.
Den säger mig att ni har en bestämmelse.
Den säger:
överlägsen person i en underlägsen position
som älskvärt accepterar en uppgift
för tur med sig till alla.
Vi måste tro på nåt, miss Crain.
Vi ser inte framåt på egen hand.
När jag var ung i Kyoto
hade vi en vacker trädgård,
min fru och jag.
Vi sådde blommor.
Jag beklagar er förlust.
Snälla du,
skicka detta till personalavdelningen
och lägg till rumsnumret till din godkända lista.
Handelsministern, varför lyssnar ni inte på chefskommissarie Kidos varning?
Vad är ni skyldig den här kvinnan för att riskera så mycket?
Ta fram information om hennes syster.
Okej! Lyssna!
Stäng av den där, Bob.
Hördu!
Alla får gå hem tidigare idag.
Men ni ska visiteras när ni går ut
så ställ er på led här.
Sen kommer de att söka igenom fabriken.
Stick, Frank.
Ska jag stoppa honom?
Nej. Inte än.
Från handelsministern.
PERSONALCHEF MR ETO
Juliana.
Vad gör du här?
Samma som du.
Jag arbetar här.
Möt mig på matstället om hörnet när du har slutat.
Hej, Frank.
- Hej. - Hej.
Två lax, tack.
- Hej på er. - Hej.
Du är tidig.
Ja. Kemeitai vänder upp och ner på fabriken.
Hörni. Stick och köp nåt. Gå inte långt bort.
Här.
Varför gör de det?
Jag vet inte.
Hur mår du?
Det hjälpte igår kväll. Tack.
Men sanningen är att jag inte vet.
Jag förstår.
Jag förstår dig verkligen inte.
Jaså? Hurså?
Du har judiskt blod,
precis som jag och Laura, och inte bara har du satt barn till världen,
men du uppfostrar dem judiskt?
Det stämmer.
Jag vet att du förstår hur farligt det är för dig och för dem.
Det är inte enkelt.
Jag funderade på det ett tag.
Men det här är den jag är.
Det här är vilka mina förfäder var.
Jag tänker inte låta dem ta det ifrån mig.
- Är det värt att dö för? - Jag tänker inte dö, Frank,
men man kan inte leva i rädsla.
Jag åkte tillbaka österut efter kriget, till Boston.
- Jösses. - Ja.
Man måste ha sett det själv för att tro på det.
Plötsligt över en natt lynchades judar, för vi var inte människor längre.
Vad gjorde du?
De av oss som kom därifrån levande
grävde ner våra armévapen,
inlindade i oljeduk, och vi svor att hämnas.
Jag har ett liv att leva, barn att uppfostra.
Och Hitler och nazisterna... Jag bryr mig inte om hur det ser ut.
De kommer inte att vara.
Jag har insett en sak om vårt folk. Vi har en annan känsla för tid.
De här må vara mörka år, men vi kommer att överleva. Det gör vi alltid.
Vi måste bara finna nåt som håller hoppet uppe.
- Tron, menar du. - Ja.
Men jag har ingen.
Men konst, då? Du ska ju vara en konstnär.
- Varför gör du låtsaspistoler? - För ingen vill köpa min konst.
Gör det för din egen skull.
Skönhet är nåt viktigt. Den ger oss hopp.
Jag vet inte.
- Jag vet inte vad jag skulle riskera. - Ja, ja.
Du behöver ingen som trycker ner dig,
för du har din egen lilla inre fascist
som talar om för dig vad du får och inte får göra.
Det är så man låter dem vinna.
Om du ändrar dig
kan jag skaffa metall åt dig.
Dags att gå och lägga sig, Bud.
Joe.
Du är väl inte i trubbel?
Nej. Naturligtvis inte.
Det skulle jag inte utsätta dig och Buddy för.
Robert Childan här för att träffa paret Kasoura.
Mrs Kasoura, ni är alldeles utsukushii.
- Jag kommer kanske för tidigt. - Inte, då.
Kom in, mr Childan.
Jag har med mig en gåva,
hoppas den uppskattas.
Vad snällt av er.
Utvald av de finaste objets d'art i Amerikas döende kultur.
Ett minne av svunna tider.
De bars av flappers på 20-talet.
Jag såg att ni tittade på dem i affären.
- Dekadenta, förstås, men ändå... - Tack.
En drink? Whisky?
Ja tack, mr Kasoura.
Smakfullt.
Väldigt smakfullt.
Jag känner en sån wabi här, harmoni.
Kalla mig Paul. Och Betty.
Då är jag Robert.
Är det din samling?
Vill du se den?
Ja, tack.
Pistolen är den värdefullaste pjäsen.
En Colt .44 från 1860.
Gjord för Nordstatsarmén.
Pojkarna i blått hade den i andra slaget vid Bull Run.
- Varsågod. - Tack.
Säg mig,
hur skiljer du de äkta från de falska?
Jag har ett tränat öga.
Vilken underbar känsla av historia den ger.
Middagen är klar.
Ska vi?
Vad fan gjorde du snokande runt i Nippon-byggnaden?
Två kaffe, tack.
Jag kan säga samma till dig.
Vilket val tror du jag hade? Jag hade en familj att försörja.
Hur tror du att jag lyckades hålla er alla i säkerhet?
Jag svalde min stolthet och gjorde det jag måste.
Hade du nån aning om
att din syster var inblandad i motståndsrörelsen?
Jag hörde henne vid avlyssningen.
Det gjorde alla de andra också.
Jag var tvungen att böna om
våra arbetsgivares nåd.
Jag var tvungen att identifiera henne. Jag sa att hon var bara barnet.
Jag sa att hon var min dotter.
Jag har ju för fan jobbat för dem i 16 år.
- Nåt borde det ju vara värt. - Sexton år?
Visste du att hon hade en film?
Det hade hon.
Och nu finns det en ny.
Lyssna noga på mig, Juliana.
Du får inte bli inblandad i det här.
Det är nåt annorlunda med den här, eller hur?
Jag vet inte vad det är,
men de har satt oss att arbeta dygnet runt för att hitta den.
De skrek så högt åt mig
att jag trodde de skulle skjuta oss båda.
Men allt jag sa stämde,
så de lät henne och hennes idiot till pojkvän
fly till den neutrala zonen.
Och gudskelov, Juliana, för om nåt hände Trudy...
skulle det vara ute med mig.
Den här steken är fantastisk.
Vi gillar amerikansk mat.
Du lagar väldigt god mat, Betty.
Tack.
Gillar du musik, Robert?
Som Bunk Johnson eller Kid Ory? Dixieland-jazz.
Jag känner tyvärr inte till negermusik.
Jag föredrar klassisk musik: Wagner, Beethoven,
Bach ibland.
Jag kan spela ett urval från New Orleans Rhythm Kings.
Han känner inte till det, Paul.
Igår hörde jag en amerikanare som sa till sin vän:
"Hej, din gamla jävel",
men jävel är väl en förolämpning?
Jo...
Och "gammal" är också oartigt.
Ibland kan förolämpningar visa tillgivenhet,
och ibland tilltalar vi främlingar som vänner för att visa att vi är arga.
Som "polarn" eller "grabben".
"Lägg av, polarn."
Det är förvirrande.
Dumt, egentligen.
Subtilt.
Du kanske kan hjälpa mig med en bok jag läser.
Det är en roman från 30-talet
av en amerikansk författare, Nathanael West.
Romanen heter Miss Lonelyhearts.
Jag gillar den,
men jag kan inte riktigt förstå vad författaren menar.
Jag har tyvärr inte läst boken.
Vad synd.
Författaren har intressanta saker att säga om lidande,
olikt de kristna
som anser att lidandet måste ha föregåtts av en synd.
Mr West menar att han kanske lider utan anledning,
bara för att han är semit.
Tja, vi led alla under kriget,
men om inte Japan och Tyskland hade vunnit
hade semiterna styrt världen idag.
Vilket, ni håller säkert med, vore det allra...
- Hallå. - Hej, Joe.
Det är Juliana. Passar det nu?
Ja.
Jag kunde inte prata hemifrån. Linjen är avlyssnad.
Jag är ledsen att jag inte hann ta farväl.
Det gör inget. Oroa dig inte.
Hur har det gått för dig?
Okej.
Har du hört nåt om den här nya filmen?
Vad vet du om den?
Inte mycket, bara rykten att det finns en.
Inte mycket. Jag bara...
Bara att det är något annorlunda med den.
Vad menar du? Hur då annorlunda?
Jag vet inte.
Och du, Joe?
Vad har du att berätta?
Var god lägg i fler mynt.
Lägg i mer pengar, Juliana,
eller ge mig numret.
Var god lägg i fler mynt.
Hallå?
Vem är hon?
Hon är ingen. Det har ingen betydelse.
Jag måste gå ut.
Vi hoppas att ni tyckte om middagen, mr Childan.
Ja, verkligen. Tack så mycket.
Även om
kvällen är ung.
Vi vill gärna lära oss.
Vi är fortfarande nya i landet
och mycket är konstigt.
Det är det säkert, och naturligtvis underlägsen
den japanska livsstilen.
- Ja. - Ja,
nästa gång måste ni komma till mig.
Vad sägs om middag nästa vecka?
Jag kan laga ris-och misosoppa.
Nästa vecka är vi upptagna,
men tack för er tid ikväll.
Men...
veckan därpå, kanske?
Det var lärorikt. Tack.
Lärorikt?
Naturligtvis.
Jag hoppas att jag har utgjort
ett användbart forskningstillfälle.
Arigato för er gästvänlighet.
Har du hört nåt om den här nya filmen?
Inte mycket, bara...
Bara att det är nåt annorlunda med den.
- Hur då annorlunda? - Jag vet inte.
Så hur...
Tror du att hon vet mer om filmen än hon säger?
Ja. Absolut.
Ursäkta. Hon sa bara att den var annorlunda.
Annorlunda jämfört med de andra.
Vad tror du, Joe?
Tror du att hon kan skaffa den på egen hand,
med hjälp av sina kontakter där?
Kanske. Jag vet inte.
Du måste kanske hjälpa henne.
Du får göra en tripp till, Joe,
och hoppas för din skull att du hittar filmen.
Du ska rapportera varje dag.
Tala om alla som du möter,
alla detaljer,
rubbet.
Inga utelämnande, inga misstag.
Jag lade märke till
att du hade god hand med mina döttrar igår.
Är det tack vare Buddy?
Heil Hitler.
TYVÄRR STÄNGT
Vad vill du?
Jag har ett förslag.
Vad sägs om jag gör pistoler till försäljning? Vi delar förtjänsten lika.
Stick härifrån.
Låtsas inte som om du är för god för sånt.
Du sålde ju kulor till mig. Då måste man väl ha nåt att skjuta med?
Hör här.
Jag urholkar en pistolpipa och sen är det klart.
Jag är ingen vapenhandlare.
Jag säljer antikviteter, äkta föremål, och förfalskade pistoler är inte min grej.
Hör du, Frink-san, hur pass duktig hantverkare är du?
Hur bra är du, allvarligt?
Jag är bra. Riktigt bra.
Kan du göra den här?
För jag har en snubbe som skulle köpa den. En japan.
Deras hjärnor är annorlunda.
De äter på engelskt porslin
och lyssnar på negermusik,
men allt är bara på ytan.
Simpla substitut.
De nedlåtande jävlarna ser ner på mig.
Se här. Ta en titt.
Två tändare.
De ser likadana ut, eller ut? Känn på dem.
En av dem bär historia i sig.
Vad fan då för?
Den är värd 100 000 yen i samlarkretsar.
Känner du det inte?
Hundra tusen?
En av de här tändarna låg i Franklin D. Roosevelts ficka
den dagen han mördades,
så den har så mycket historia som ett föremål kan ha.
Den andra har ingenting.
Vad menar du? Är det ett enda stort bedrägeri?
Med de lurar sig själva.
Ett gevär som är med i ett berömt slag
är ju likadant som innan, såvida man inte vet det.
Allt är bara i skallen.
Så vem kan säga att kraghalsbandet inte är original och tillhörde Sitting Bull?
Så vilken är det?
Den här.
Kommer han inte att märka att det är en kopia?
Han har redan en förfalskning i sin fina samling.
En pistol som har föråldrats med syra.
Han kan inte skilja på falskt och äkta.
Vi lurar honom ordentligt.
Åttio tusen yen delat på två.
Se bara till att den är tillräckligt bra gjord.
Sextio-fyrtio. Jag måste stå för materialet.
- Jules? - Ja?
Var har du varit?
Jag var med Arnold.
Han såg mig på jobbet, så jag var tvungen att prata med honom.
- Vad sa han? - Han sa...
Att han gjorde det för att försörja oss.
Och att han tror att han räddade Trudy.
Han tror att det var han
som fick japanerna att låta henne ta sig till den neutrala zonen.
Talade du om för honom att hon är död?
Nej.
Vad är det?
Jag såg Trudy.
- Va? - Jag var på marknaden
och såg henne.
Du såg ju när japsarna sköt henne.
Det låter tokigt, men jag såg henne.
Vi måste ta oss härifrån, Jules.
Kempeitai kom till fabriken idag. De sökte efter skytten.
Tror du att de letade efter dig?
Ed sa att de inte hade nåt namn.
Jag stack innan de såg mig.
Kempeitai kommer inte släppa det innan de har fått tag i nån,
och nu detta med Arnold... Jag måste sticka härifrån.
Och när de kommer för att leta efter mig kan inte du vara här, heller.
- Okej, ska vi till den neutrala zonen? - Ja.
Du måste lita på mig.
Men, Frank...
Tänk om hon fortfarande lever?
Det gör hon inte, Jules. Hon är död.
"Trudy Walker."
Vet vi inte vad hon var inblandad i?
Nej, handelsministern.
Igår visste du att min fru hade dött,
även om jag inte sagt nåt.
Ditt medlidande gör att jag står i skuld till dig.
Du har en syster, Trudy Walker.
Hon...
Du vet att hon saknas.
Det här är inte lätt.
Jag måste berätta.
Hon är död.
Och...
Hur vet ni det?
Jag fick informationen av de japanska myndigheterna.
Jag är ledsen.
Sa de något?
Var är hon?
Hennes kropp.
Det är en hemsk plats.
Jag har fått lära mig att i er kultur är sanningen så viktig
att bara sanningen för en framåt.
När ni finner henne, be henne att förlåta oss.
Och be hennes själ att gå över floden till Anoyo på andra sidan.
WEST BAY TRAFIK
Tack.
Taxi.
Du väntar! Japaner först!