Людина у Високому замку
Сьогодні новий день.
Сонце підіймається на сході.
Усюди в нашій країні чоловіки та жінки
йдуть працювати на фарбрики та ферми...
забезпечуючи свої сім'ї.
Кожен має роботу.
Кожен знає свою роль,
і підтримує могутність та безпеку
нашої країни.
Тож сьогодні, ми дякуємо нашим хоробрим лідерам,
усвідомлюючи, що ми більш сильні, горді
та кращі.
Так, сьогодні новий день на нашій гордій землі.
Але наші найкращі дні ще попереду.
Зіґ хайль.
Сильна партія У головних ролях: Рок Гадсон і Джун Елісон
Великий Нацистський Райх Нью-Йорк Сіті, 1962 рік
Гей, друже.
Так.
Ти знаєш де менеджер?
Ви менеджер, містере Воррен?
Так.
- Я Джо Блейк. - І?
Мені сказали, що Ви маєте роботу.
І хто ж це тобі сказав, Джо Блейк?
Він не повідомив свого імені.
Лише дав це.
То ось, що вони тепер мені посилають.
- Скільки тобі, 28? - 27.
27.
Що ти в біса тут робиш, Джо Блейк?
Хочу повернути свою країну, сер.
Хочеш повернути? Ти її ніколи й не мав.
Сер?
Ти все ще смоктав свій палець,
коли вони скинули бомбу.
Ця дупа - єдина країна, яку ти коли-небудь знав.
Ну, батько розповідав мені, як воно було
до війни.
- Твій батько, га? - Він казав, що кожен був вільним.
Як мені знати, що ти не шпигун?
- Шпигун? - Опір...
принаймні те, що від нього лишилось... просякнутий ними.
Половина моїх друзів мертва.
Гадаю саме тому вони скотились до таких дітваків, як ти.
Я не шпигун.
Знаєш, що б зробили ті, у коричневих сорочках
з тобою, якби спіймали?
Я не боюсь померти.
Я теж. Було б полегшенням.
Але як ти ставишся до болю?
- До болю? - Так.
Коли вони висмикують тобі нігті, один за одним,
чи чавлять тобі яйця, наче волоські горіхи.
Тоді ти можеш перестати перейматись тим,
що казав тобі старий,
і ляпнути Джоні Джекбуту моє ім'я,
чи усе інше, що він захоче.
Якщо Ви такий наляканий, то чого тут?
Я воював, малий.
Бачив, як виносило мізки моїм друзякам на Вірджинія Біч.
А ти... ти лише шпанюк, який може мене здати.
Так, гадаю я боюсь болю.
Я не маю друзяк, які загинули на війні.
Я не вельми обізнаний зі свободою.
Але я не шпанюк і не шпигун, містере Воррен.
Я тут, бо хочу чинити правильно.
То Ви дасте мені роботу, чи ні?
Поїдеш автобаном, через Райх.
Зупинишся тут, у Кенон Сіті.
Це нейтральна зона.
Ого, він і мапу вміє читати?
- Що я там робитиму? - Чекатимеш.
Той, із ким ти маєш зв'язатись знайде тебе,
коли і якщо впевниться, що це безпечно.
А якщо ні?
Нацисти знайдуть тебе. Ти мертв'як.
- Що це? - Бензедрин.
Якщо раптом почнеш засинати у дорозі, схрумай кілька штук.
- Ніяких зупинок. - То от чому тебе називають "док"?
А хлопець тямущий, га?
Можна говорити й зі мною. Я все ще у кімнаті.
Знаєш, як цим користуватись?
- І як мені це допоможе? - Якщо пощастить, то ніяк.
То знаєш як ним користуватись, чи ні?
Так. Бачив у кіно.
Цілься й стріляй.
То що я везу?
- Гарні німецькі кавоварки. - Я не це мав на увазі.
Чув, що сталось із допитливим котом?
Кавоварки. А тепер, їдь.
Побачимось, коли повернусь.
Ти нас ніколи більше не побачиш. Так це працює.
Щасти, малий.
Пішов. Пішов! Їдь, їдь, їдь!
Опустіть вашу зброю!
На землю покладіть!
Лягай, лягай, лягай!
На землю!
Поїхав! Поїхав!
Забирайся звідси! Нуж бо!
На землю! Зараз!
Він утікає! Взяти, взяти!
Побігли, давай! Нумо!
Швидше! Швидше!
Нуте, док!
Біжи туди! Розділимось!
Оберґруппенфюрер Сміт.
А вантажівка?
Зникла.
Лише твоє еґо постраждало.
У цьому і полягає краса Айкідо.
Воно існує не для того, щоб завдати шкоди вашому опонентові.
Воно існує не для нападу. А для захисту.
Воно потребує вправності, а не сили,
обертає агресію опонента проти нього.
Ось як жінка може завдати поразки чоловікові, вдвічі більшому за неї.
- Вітання, міс Крейн. - Дякую, Доні.
Можеш звати мене Джуліана.
Ваш кулон. Він дуже гарний.
Дякую. Його зробив мій хлопець.
Він митець?
Колись був.
Джуліано, Ви...
дозволите запросити Вас на чай?
Не можу. Моя мати чекає на мене.
Як щодо завтра, перед заняттям?
Тихоокеанські Штати Японії Сан-Франциско
- Конічіва. - Конічіва.
Корінь джинджури і гадючник, будь ласка.
- Для Вас? - Для моєї матері.
- Джулс! - У неї артрит.
Я знала, що знайду тебе тут.
- Труді, ти повернулась. - Я не лишаюсь, і не
кажи мамі, добре? Я не хочу почуватись винною.
То де ти була? Я тижнями намагалась
- з тобою зв'язатись. - Мала роботу за містом.
- Ти знайшла роботу? - Так, знайшла.
- Можеш у таке повірити? - Звісно, що можу.
- І що ж за робота? - Я... я поясню пізніше.
- Маю бігти. - Чекай.
Ти прийшла, щоб сказати мені "привіт" і "па-па"?
Труді, це ж я. Що відбувається?
Ти завжди наглядала за мною, сестричко, але...
більше не треба.
О, справді? І чому ж це?
Я знайшла... причину.
Причину?
Для всього.
Ти... бережи себе, сестричко.
Ось, тримайте.
- 6 єн. - Домо аріґато.
Наш загадковий гість - це Ґлен Пікл із Чикаґо.
Ґлене, ласкаво просимо на "Вгадай мою гру".
Дякую, Філе, радий тут бути.
Тут сказано, що ти родом із Флориди.
Ці унформи. Гидко дивитись.
То перемкни.
Але тоді я не дізнаюсь його гру.
- Ось, тримай. - Що це?
- Це від травника. - Травника-японця?
- Китайця. - Японський чай, японське карате.
Це не Карате, ма. Це Айкідо.
Моя дружина Сенді...
Не знаю чим тобі так подобаються японці.
Вони вбили твого батька.
Та ну, мам, містер Накамура гарна людина.
Вони закатували мого бідного Джона до смерті,
а тепер його донька думає, що вони гарні люди.
Заняття йдуть їй на користь, Енн,
після аварії й усього іншого.
Твій батько перевертається у своїй могилі, точно кажу.
Я маю йти.
Йти? Ти щойно прийшла.
- Френк чекає. - Подам тобі пальто.
Гараздоньки, Ґлене. Твоя гра -
це щось, чому тебе навчили в Гітлер'юґенді?
Так, звісно, Філе.
- Привіт. - Привіт, привіт.
- Де Ед? - Він іде.
Язу, коктейль з саке, будь ласка.
- Що це? - Та нічого.
Дай глянути.
- Ні, воно не готове. - Та ну,
- не змушуй мене сердитись. - Це просто новий дизайн.
Френку, це я?
Ну, якщо тебе беруть сумніви, то у мене проблеми.
- Мені подобається. - Справді?
Ти чудовий художник, тобі треба бути десь там -
- продавати свої роботи. - Еге, та вони виграли війну
і думають, що сучасне мистецтво - деґенеративне.
Гей, як твої заняття?
Ти би мною пишався.
Я завжди тобою пишаюсь.
Приємно таке чути, після зустрічі з мамою.
Очевидно, що батько перевертається у своїй могилі,
бо я навчаюсь злим мистецтвам жовтопиких.
Так, звісно.
Айкідо - це абсолютна протилежність
тим людям, які вбили мого тата.
Воно прекрасне.
То тепер, коли ти знову на ногах, може час знайти роботу.
Я над цим працюю. Потім що?
Ну, потім одружимось... заведемо дітей.
Ти справді хочеш ростити дітей у такому світі?
Ну хтось мусить.
Ти налякана, бо мій дідусь був євреєм.
А ти ні?
Так. Звісно, я теж наляканий.
Несправедливо усе це. А що, як хтось дізнається?
Вони і так у нас все забрали.
Дозволиш їм і це забрати?
Гаразд.
Припиняйте, голубки. Як поживаєш, Джулс?
- Чудово, а ти? - Першокласно.
Гов, пшеничного пива. Холодненького.
Усе добре?
Безперечно.
Подивіться на цього старого виродка.
Стирчить у телеку кожен довбаний день.
Знаєте, коли востаннє його не показували по телебаченню?
День ветеранів, 1952 року.
Добре, піду я додому.
Йдеш? Я ж щойно прийшов.
- Я піду з тобою. - Ні, лишись.
Побачимось пізніше. Це я заберу з собою.
- Бачиш це? - Що?
Містер Гітлер тримає свою праву руку в кишені.
Знаєш чому?
Щоб яйця мацати, бо ніхто інший не стане?
У нього Паркінсона. Руки тремтять, як трясця.
Скільки йому ще лишилось, як гадаєш?
- Не знаю, рік? - Шість місяців максимум.
Тоді його місце посяде Ґебельс чи Гімлер, тільки от цього разу
вони не зупиняться, зрівнявши Вашинґтон термоядерною бомбою.
Вони зітруть усе Західне узбережжя.
Бум.
Джуліана.
Труді.
Візьми це.
- Що це? - Швидше, сховай.
- Що це? - Вихід.
Френк.
Привіт.
Гей, що це?
Кінохроніка.
Так, я бачу.
Показує, як ми виграли війну.
Але ми не виграли війну.
Так вони нам казали.
- Боже, я знаю, що це. - Що?
- Людина у Високому замку. - Хто?
Якийсь хлопець. Ед розповідав мені про це.
Він робить антифашистські фільми.
Робить їх... американські солдати на Таймс Сквер?
- Ні, я знаю, вони виглядають реально. - Так,
вони виглядають реально, бо вони і є реальністю.
Але ж вони не можуть, чи можуть?
Якими б вони не були, Гітлер наказав знищити їх усі.
Чому, якщо це просто дурнуваті фільми?
Головне те, що володіння ними розцінюється, як зрада.
Як ти це дістала?
- Труді дала їх мені. - Труді?
Що вона вбіса з цим робить?
Я не знаю.
Не знаю.
Вона мертва.
Що?
Вони застрелили її на вулиці.
Гей.
Мені шкода.
Нам треба піти у поліцію.
Поліція її застрелила, Френку.
Тобі треба сказати, що ви не були близькі.
- Вона була тобі лише єдинокровною сестрою. - Ні, Френку, ні.
Ти не знала що вона тобі дала.
- Ти вірна піддана і будеш повністю - Труді загинула
- співпрацювати. - за це, Френку.
Вони мусять думати, що ти про це нічого не знаєш,
інакше вони і тебе вб'ють.
Думаєш Труді цього б хотіла?
Землетруси сколихнули африканські колонії.
Семітські терористи вдарили по столиці Балтії,
за що фюрер поклявся помститися.
Який гіт є номером один у країні?
- Спала? - Трішки.
Гм. Що це?
Квиток... на автобус на 10:30.
Кенон Сіті, Колорадо?
Труді казала, що збирається їхати з міста.
На звороті вона щось написала.
Схоже на "кафе санрайз. 12:5".
- 5 хвилин по 12-й? - Гадаю.
Вона сказала, що отримала роботу.
Ніколи б не уявив Труді в опорі.
- Ходім. - Що?
Я відведу тебе до поліції.
- Ні, ти зі мною не підеш. - Звісно, що піду.
Френку, останнє, що тобі потрібно - це проблеми з поліцією.
- Джулс, це серйозно. - Я знаю, що це так,
і саме тому, чим менше ти з цим пов'язаний, тим краще.
- Я все ще думаю, що мені варто піти! - Нізащо.
Я потурбуюсь про це. Обіцяю.
Потім піду побачитись з мамою, і...
розповім їй та Арнольду, що сталося.
Гаразд. Пробач.
Не знаю, що б я без тебе робила.
Після аварії, ти поставив мене на ноги.
Гей, ніщо не може довго стримувати тебе, Джулс,
навіть автобус.
Добре.
- Побачимось увечері. - Так.
- Міс Крейн. - Доні.
Ви щось казали про чай сьогодні зранку.
Так, звісно.
Ем...
Пробач, я забула, що у мене домовлена зустріч.
Може, іншим разом?
Так, добре.
Дякую.
Нацистське посольство Тихоокеанські Штати Японії
Після того, як кронпринц виголосить тут промову,
я особисто проведу його та принцесу
у цю кімнату, де ми вип'ємо чаю.
Якась проблема, містере Таґомі?
Пробачте, та меблі у цій кімнаті непідхожі
для кронпринца та принцеси.
Міністре Торгівлі, я запевняю Вас, що вони дуже тонкої роботи,
такі само, як у фюрера у Берліні.
Ми звісно з радістю їх замінимо,
якщо Ви надасте нам інформацію про підхожі меблі.
Так, дякую.
Дякую, пане посол.
Для нас - велика честь приймати кронпринца
та принцесу в нашому посольстві.
Це чудовий вияв дружби між
німецьким та японським народами.
Що це вбіса було?
Меблі не мають "чі".
Чі?
Одного з п'яти великих елементів.
Це походить від китаців. Вони вірять,
що речі мають дух, який приносить щастя чи біду.
Забобонне вузькооке лайно.
Не розумію, чому фюрер
дозволив цим людям правити половиною континенту.
"Дозволив". Та як довго?
Нацистський офіцер був зневажливим.
Він розуміє лише той світ, який бачить.
Ви здаєтесь стурбованим, Міністре Торгівлі.
Настав ча великої невизначеності, Котомічі.
Кажуть, що фюрер дуже хворий.
Безсумнівно, що його наступник
продовжуватиме політику мирного співіснування.
Я спілкувався з провидицею.
Відповіддю був 29-й гексаграм.
"Темрява. Будь уважним".
Чорт забирай.
Лайно!
В'язниця Райкерс Айленд Нью-Йорк Сіті
Хайль Гітлер.
А ви замазура, містере Воррен.
Ось.
Так краще?
Бачте, це... це погано для Вас закінчиться.
А добре й не починалось.
Мені доповіли, що Ви маєте сказати щось дуже важливе.
Куди була відіслана вантажівка.
Я слухаю.
- Алабама. - Алабама?
Бірмінгем.
А вантаж?
Кавоварки.
Тож ваша людина стріляла у нас,
щоб ми не перехопили кавоварки?
Вони були крадені. Він не хотів до в'язниці.
Ви лідер опору
східного Нью-Йорку, містере Воррен.
Ми це знаємо вже місяць,
відтоді, як перехопили одну із цих.
Це символ вашого руху, чи не так?
Ми знаємо, куди було спрямовано вантажівку.
І що вона везе.
Якщо ви усе знаєте, то чого вам від мене треба, га?
Чого ви хочете?
Чого ви хочете... Га? Чого ви хочете!
Бляха.
Спустило?
Так, і немає набору інструментів. Недобре.
Що ж, я маю у багажнику.
Давай допоможу.
Дякую, я це ціную.
Гаразд, так має триматись.
Повільно з'їжджай.
Добре, стій.
Наче все.
Дуже дякую.
Кафе ще годин із п'ять не відчинятимуться.
Дружина запакувала додатковий сендвіч, тож якщо ти голодний...
- А Вам не шкода? - Ні, анітрохи.
Треба буде поглянути на твої транзитні папери.
Так, звісно.
Яйце з салатом. Сподіваюсь, що це добре.
- Це чудово. - А ось і вони.
- Перша далека поїздка? - Як Ви дізнались?
Ну, не мати набору інструментів. Це... помилка новобранця.
Гадаю. Це вперше я
поза Нью-Йорком, власне, вперше розглядаю країну.
Що ж, ось вона.
Можна спитати: що це за тату у вас на руці?
Солдат настільки лютий, що вбив би троянду.
- Це були Ви? - Дуже давно.
Ми програли війну, чи не так?
А зараз я вже навіть не пригадаю, за що ми боролись.
Твій тато ветеран?
Так.
Мабуть пишається таким гарним юнаком.
Ми не дуже близькі, але для нього важливо те,
що я отримав цю роботу.
Що це?
- Це зі шпиталю. - Зі шпиталю?
Так, вівторками вони спалюють калік та смертельно хворих.
Тягар штату.
Ось, тримай. Будь обережним на дорозі, синку.
Хай батько пишається.
Станція Тейкоку
Я можу чимось допомогти, міс?
Гов! Ось ти де.
- Хто ти в біса такий? - Я дав цю сумку Труді.
- Де вона? - Вона мертва.
Минулої ночі вони застрелили її на вулиці.
О Боже.
Ти її втягнув у це?
Так, гадаю так. А ти хто?
Я її сестра.
- Віддай мені плівку. - Ні, я їду туди, куди збиралась вона.
Вони чекають на Труді, а не на тебе.
- Я скажу, що я - вона. - Занадто небезпечно.
- То що, її смерть даремна? - Не даремна.
- Вона померла за праві речі. - За праві речі?
Ти бляха жартуєш.
Що мені робити, коли я дістанусь туди?
Скажи мені.
Чекати.
- Чекати? - Вони прийдуть до тебе,
якщо це буде безпечно.
Цей фільм, як його розуміти?
Хочеш допомогти? То не питай.
Кенон Сіті
Аеропорт Хірохіто
Містере Бейнс, Нобосуке Таґомі.
Містере Таґомі, дуже радий зустріти Вас особисто.
Торгівельні відносини зі Швецією
дуже важливі тихоокеанським штатам.
Мій колега, містер Котомічі, пригляне за вашим багажем.
Дякую.
Як долетіли?
З Нью-Йорка до Сан-Франциско менш ніж за дві години.
Німецька технологія.
Ми, японці, навіть не сподіваємось суперничати.
Технології не визначають велич цивілізації.
Пробачте, капітане,
та мені потрібне підтвердження Вашої особистості.
Звісно.
Мені казали, що Швеція - чудова країна,
але я там ніколи не був.
І, боюсь, я не знаю анічогісінько про експорт.
Великий Нацистський Райх Капітан Рудольф Веґенер
Дякую.
Виглядаєте обтяженим, містере Таґомі.
Я звертався до Книги Змін.
Ті патички, що ви кидаєте.
- Провидиця передбачила нашу зустріч. - Добре це чути,
бо наші уряди стратили б нас,
якби знали, що ми розмовляємо.
Чоловік, з яким Ви маєте зустрітись прибуде з Токіо
за два дні.
Він подорожує з кронпринцом та принцесою?
А які новини привезли з Берліна Ви?
Здоров'я фюрера у поганому стані, а Ґебельс та Гімлер
борються за владу.
І жоден не бажає миру.
Вони заперечують це на публіку, але насправді обидва думають,
що розділення Америк було помилкою.
Вони вже скидали бомбу,
і не будуть вагатись скинути її знову.
Тоді буде війна.
Щойно фюрер помре...
безумовно.
А це місто буде одним із перших,
яке зітруть з лиця землі.
Чому Ви такі похмурі, містере Таґомі?
Ви казали, що провидиця передбачила нашу зустріч.
Фатум змінний, капітане Веґенер.
Доля у руках людини.
Ти знаєш нашу єдину надію, еге ж?
Так, у нас немає надії.
Ти помиляєшся. Це Роммель.
- Роммель? - Так.
Усі ці малі щурі... Ґебельс і Гімлер і Ґеринґ...
метушаться, чекаючи поки старий помре.
Лис Пустелі накинеться і знищить їх.
Роммель на пенсії.
Так, але йому лише трохи за 70.
Він збіса жвавіший за містера Вуса,
- чи ти так не вважаєш? - Так, гадаю.
- Прикрий мене, добре? - Так, без питань.
- Містере Вотсон? - Так, Френку?
Е-е, я... я б хотів дізнатись,
чи Ви вже дивились на мої дизайни?
Ти ж дав їх мені лише цього ранку, Френку.
Так, і?
І коли це сталось, я глянув на них.
- Досить гарні. - Дякую.
Але слухай, вони деґенеративні, Френку.
Ви ж щойно сказали, що вони гарні.
Як ювелірні вироби можуть бути деґенеративними?
Японці хочуть лише щось типу старого,
як 45-й кольт, американське.
Ніхто насправді й не намагався продавати їм коштовності.
І ніхто не збирається.
Нуж бо, Френку, опустись на землю.
Ти гарний працівник. У тебе гарна робота.
Будь вдячним Богові й за це.
- А можна? - Звісно.
Хлопець біля мене хропів.
Я не можу спати у автобусах, а Ви?
Що привело Вас у нейтральну зону?
Просто відвідую друга.
Мабуть, у Вас цікаві друзі.
Не знаю, про що Ви.
Бачиш інших білих дівчат у автобусі?
Та просто роззирнись, люба.
Не той колір, не та релігія, не той хлопець.
Нацисти ловлять їх і пуф! Лишається тільки попіл.
Але японці раді дозволити їм забратись
з тихоокеанських штатів.
Вони можуть осісти у Скелястих горах,
чи втекти до Південної Америки, якщо захочуть.
Яка вона, нейтральна зона?
Ти коли-небудь бачила вестерни, які дивиться фюрер?
Там щось схоже, беззаконня.
Окрім Маршала, звісно.
Маршала?
Це ти тут вперше, чи не так?
Він нацистський агент, який відслідковує ворогів Райху.
Він підвішує їх і спалює заживо.
Кейті Оуенс.
Труді... Вокер.
Джулс?
Боже.
Гей!
Гей, у неї моя сумка. У неї мої речі.
Чекайте! Зупиніться. Можете почекати? Зачекайте.
Будь ласка...
Прошу, зачекайте, сер. Я дещо там лишила.
- Автобус їде. - Ні.
Де наглядач?
Я знайду його, Оберґруппенфюрере.
- Хайль Гітлер. - Чому ця людина
- лишилась без нагляду? - Бо...
суб'єкт непритомний, Оберґруппенфюрере.
Так, я це бачу.
Та вам наказали бити цю людину доти,
доки вона не відповість на питання.
Оберґруппенфюрере, суб'єкт не може опритомніти.
Він відповів на ваші запитання?
Ні, Оберґруппенфюрере.
Тоді ваш наказ - бити його.
Ви катуєте людей.
Маєте якісь проблеми із забиванням його до смерті?
- Ні, Оберґруппенфюрере. - Добре.
Тоді робіть, як вам наказано.
- Ви посміхаєтесь, Еріху. - Ви вже знаєте відповіді
на усі питання, які б він завдав.
- Звісно. - Тож суб'єкт помре
- у полоні. - Дійсно.
Його друзі у опорі побачать його скалічене тіло,
і вирішать, що його так побили,
бо він відмовився говорити.
Вони вирішать, що ми не знаємо, що вантажівка
їде до Кенон Сіті, чи що вона везе.
Мені ще вчитися і вчитися у Вас, Оберґруппенфюрере.
Кафе "Санрайз"
- Містере Фрінк? - Так.
Інспектор Кідо.
Гей, гей, що відбувається?
Що це таке?
Ви живете у цій квартирі спільно з міс Джуліаною Крейн,
чи не так?
Е-е, так.
І де ж міс Крейн?
Не знаю. Пішла рано-вранці.
Заняття з Айкідо.
О, заняття з Айкідо.
Додзьо на Мішн Стріт.
Вам відомо, що єдинокровна сестра міс Крейн,
міс Труді Вокер, була залучена до зрадницької діяльності?
Труді? Ні.
Я з нею не спілкувався.
І Джуліана теж.
Ви не візьмете?
Звісно, якщо не заперечуєте.
Запізно.
Це справа національної безпеки, містере Фрінк.
Покарання за неправдиві свідчення суворі.
Я кажу правду.
Пробачте, та я не можу Вам заплатити.
Ви що?
Хтось вкрав мій гаманець, усі мої гроші.
- Мені дуже шкода. - Це Вам не благодійна їдальня, леді.
Я знаю. Мені дуже незручно.
- Як Ви мені заплатите? - Я ж Вам кажу, не можу.
Неправильна відповідь. Як Ви збираєтеся мені заплатити?
- Я... - Знаєте, що ми тут робимо
з тими, хто не платить?
Я заплачу за неї.
Ні, мені не потрібні Ваші гроші, ким би Ви не були.
- Я... - Ще й як потрібні.
2 марки, будь ласка.
Ось, тримайте.
- Я не просила Вас це робити. - Знаю, що не просили.
Будь ласка, між іншим.
Гей, куди Ви?
Нікуди.
Можна Вас пригостити?
Після Вас.
Гадаю, я мушу подякувати Вам за те, що Ви зробили.
Без проблем.
Ви завжди допомагаєте незнайомкам?
Гарненьким - так.
Я не можу повернути Вам гроші.
Я й не думав, що можете.
- Ні... ні! - То як Вас звуть?
Труді.
Труді, радий знайомству. Я Джо.
То як довго ти у Кенон Сіті, Труді?
Щойно приїхала.
А ти?
Я лише проїздом. Он моя вантажівка.
Ти ж не шукав когось на ім'я Труді?
Ні.
То це... ти просто хотів побалакати?
Так, а що? Це так дивно?
Ні. Гадаю ні.
- От. Чорт. - Що?
Я зараз повернусь.
Привіт, це я.
Як доїхав?
- Ніхто мене не спиняв. - Тоді твоє прикриття ще діє.
Я розповім твоєму батькові, Джо. Знаю, він буде пишатись.
Дякую, Оберґруппенфюрере. Сподіваюсь.
Хайль Гітлер.
Переклад та редагування: Soturi hurtom.com