En mann mister begge armene, men får robotarmer som han styrer.
En flokk gåsunger godtar en zoolog som mora si.
And Lewicki, som ikke finner seg en kjæreste -
- kjøper en sexsimulator utviklet av et japansk sexleketøyfirma.
Protetiske armer, imprinting hos barn og japanske sexroboter.
Hva har alle til felles? De er alle erstatninger.
Fra lemmer av stål og ledninger til mødre fra en annen art-
- til utviklede sexapparater, så ser hjernen det slik:
Hvis jobben blir gjort, gjør det noe om det ikke er ekte?
Jeg visste at du var en perfekt tier, men 780? Kredittvurderingen din.
Jeg vet om vurderingen, men hvorfor vurderer du meg?
- Jeg ga deg en tier. - Velmenende kjønnsdiskriminering.
- Kan jeg begynne på nytt? - Ja, vær så snill.
Jeg fant drømmehuset vårt.
- Jøss! - Fantastisk, hva?
Når begynte vi å se etter hus?
Jeg har bare kikket litt for å se an markedet.
Vi har nok å gjøre uten et huskjøp.
Vi trenger ikke å kjøpe det, bare ta en titt.
Moretti.
Ok, jeg er på vei.
Vi får snakke hus senere. En baby har blitt kidnappet.
Han har vært så urolig at jeg ikke ville vekke ham.
Jeg ville bære inn matvarene før jeg tok ham ut av bilen.
Herregud. Hvordan kunne jeg være så dum?
Ikke klandre deg selv, Lucy. Vi må fokusere på å finne babyen din.
- Hvor lenge var du vekk fra ham? - Et minutt. Maks to.
Da jeg kom tilbake, var vinduet knust, og han var borte.
Hold ut. Du klarer deg bra.
- Hvor gammel er Owen? - Åtte uker. Han har blå øyne.
Jeg har et bilde av ham på telefonen min.
Han er nydelig. Jeg sender det til meg selv nå.
Vi skal sende bildet til alle lokale politimyndigheter.
- Noen medisinske problemer? - Bare litt kolikk.
- Hvem flere bor her? - Det er bare meg og Owen.
- Og barnets far...? - Han heter Andrew O'Leary.
Har du kontaktet ham etter forsvinningen?
Jeg vet ikke hvordan jeg kan nå ham. Vi har ikke kontakt med ham.
Jeg trodde at han ville bli far, men han forlot oss.
- Vet du hvor han kan være? - Han er mekaniker i militæret.
Da du bar varene fra bilen, så du noen?
En søppelmann, en postmann, en nabo, noen som helst?
Det kan ha vært noen der, men jeg fulgte ikke med.
Jeg er så dum!
Har du sett noen mistenkelige personer eller biler i nabolaget?
Ja, jeg så en rar bil i går. Den sto foran huset.
Jeg så samme bil fare nedover gaten for noen timer siden.
- Kan du beskrive bilen eller føreren? - Jeg så ikke føreren.
Men jeg skrev ned nummerskiltet for sikkerhets skyld.
Et øyeblikk.
Takk.
- Etterlys denne bilen. - Skal bli.
Hvor godt kjenner du Lucy Halpern?
Hun er ganske stille og sjenert. Hun holder seg for seg selv.
- Har du sett henne med babyen? - Hun går alltid tur med vogna.
Men hun ser alltid så sliten ut at jeg er redd hun havner uti veien.
Å være mor er ikke lett for henne. Det er sikkert.
Owen er bare åtte uker gammel.
Hvis noen vet noe om forsvinningen hans -
- vær så snill og hjelp politiet. Han trenger mora si.
Hvis personen som tok ham, ser på, så bryr jeg meg ikke om hvorfor.
Jeg vil bare ha ham tilbake. Vær så snill...
- Stakkars kvinne. - Ta den, Lewicki.
Dette er hos dr. Pierce. Ja, han er her, Kate.
- Hei. Slå på kanal 9. - Vi ser på den.
- Kan du snakke med henne? - Som støtte eller fordi hun vet noe?
Jeg vet ikke. Men du kan vurdere hennes mentale helse. Diskret.
- Er det ingen som kan støtte deg? - Nei, det er bare meg.
Det må være slitsomt med alle bleieskiftene og matingen.
- Ja. Har du barn? - Nei.
Når fikk du sist en hel natts søvn?
Jeg vet ikke. Ikke siden jeg ble mor.
Søvnmangel kan påvirke humøret. Har du følt deg irritert eller sint?
Ja, jeg har vel det.
Men hvem ville ikke bli frustrert når man passer et sykt barn alene?
Hva gjør du når du blir frustrert?
- Tror du at jeg skader barnet mitt? - Jeg er bare her for å hjelpe deg.
Jeg ville aldri skade Owen. Aldri.
Ligg lavt. La meg ta kontakt. Vi vil ikke skremme gjerningsmannen.
- Hva foregår? - Bilen som naboen så, er funnet.
- Hvordan gikk det med Lucy? - Ikke bra.
Unnskyld. FBI. Kan jeg få se legitimasjon?
Hva gjelder det?
Miss? Stopp! FBI!
- Herregud... - Stopp.
- Herregud! - Går det bra med babyen?
- Ring etter ambulanse! - Det er ikke nødvendig.
- Hva gjør hun? - Går det bra med babyen?
Det er bare en dukke.
Den ser utrolig ekte ut.
Her. Vil du øve?
Jeg vet ikke hva som er eklest, du eller dukken.
- Er dette Lucys baby? - Ja, det er samme ansikt.
Lucy må forklare en del. En agent henter henne.
- Hva med dukke-napperen? - Hun blir tatt for tyveri.
Hvis Betsy ble lurt slik som oss, og hun mente å stjele et barn -
-kan hun siktes for kidnapping.
Jeg visste at det var en dukke.
Jeg vet at det virker merkelig, men jeg kunne ikke la være.
- Hvorfor det? - For et halvår siden...
...fikk jeg en baby. Cody.
Han ble født med hjertefeil. Han levde bare i sju uker.
Jeg kondolerer.
Jeg har hatt problemer med å finne ut hva jeg skal gjøre.
Jeg fortalte terapeuten min at jeg alltid føler-
- et overveldende behov for å holde ham igjen.
Hun foreslo å skaffe en "reborn" -dukke.
De skal se så ekte ut som mulig.
Noen kvinner blir besatt av dem.
De kjøper klær og leker til dem og har babyfester.
Behandler de dukkene som om de er ekte?
For meg skulle det være en måte å sørge på.
Terapeuten min sa at å holde den kunne hjelpe meg.
Det høres nok merkelig ut, men jeg var villig til å prøve alt.
- Var det derfor du stjal Lucys dukke? - Den er ikke hennes. Den er min.
Jeg hadde hørt om en dukkemaker.
Asgar Svendsen. Han er den beste i delstaten.
Jeg ba ham lage en som liknet sønnen min.
Han sa at det kostet 4500 dollar.
Jeg betalte et depositum, men jeg fikk ikke råd til resten.
Da jeg fikk råd, hadde Asgar solgt dukken min til en annen.
Jeg kunne ikke tro det. Han ga babyen min til en annen kvinne.
Det er ikke din baby, men min dukke. Jeg laget den, jeg kan selge den.
Jeg innså at det var nytteløst å krangle med ham.
Jeg ba om kjøperens navn og adresse.
- Ga han deg det? - Jeg måtte overbevise ham, men ja.
Jeg ville bare snakke med henne, prøve å forklare.
Men jeg så Cody sitte i bilen.
Dukkene bør ikke forlates i varme biler -
- for malingen kan sprekke, og vinylen kan smelte.
Det høres kanskje sprøtt ut, men jeg måtte redde ham.
Jeg trodde aldri at Lucy ville kontakte FBI.
Hvor alvorlig er dette?
Jeg sikter ikke ei sørgende mor. Den terapeuten er en gærning.
- Hvem bruker en dukke til sorg? - Folk gjør det de må.
Ja, men disse kvinnene går for langt.
Noen anmelder en kidnapping når en dukke blir stjålet.
Lucy visste at den ikke var ekte.
Men FBI sporer ikke opp leker, så hun løy og sa det var en baby.
Jeg sikter henne for falsk anmeldelse.
Det kan ligge mer bak det. La meg snakke med henne.
Herre min Gud...
Mamma er så lei seg.
Jeg skal aldri la deg være alene igjen.
Jeg er glad FBI kunne hjelpe til. Vil du sitte litt?
Ja, takk.
Hei, gutten min.
- Du er flink med ham. - Jeg gjør mitt beste.
- Kjenner du Asgar Svendsen? - Ja, han er en hyggelig mann.
- Hvordan kjenner du ham? - Han ordnet adopsjonen.
- Jeg ante ikke at Owen var adoptert. - Det var bare sånn jeg kunne bli mor.
Noen har bæsjet.
- Er greit at jeg skifter bleie? - Vær så god.
Lucy lider av vrangforestillinger.
Hun har en viss vrangforestilling, men ingen andre problemer.
Jeg bestemte meg for å henlegge saken.
- Er det rett å gi tilbake dukken? - Å ta den vil gjøre det verre.
Forhåpentlig kan hun bli bedre med medisinering og terapi.
- Skal vi få henne innlagt? - Nei. Hun har én vrangforestilling.
Men den hindrer henne ikke i å fungere.
Å få henne innlagt gjør ting verre. Vi har ingen autoritet heller.
- Skal vi bare sende henne hjem? - Jeg skal ordne med en lege.
Jeg trenger sylteagurk.
Hva pokker?
Jeg tenkte Harper til ei jente og Keith til en gutt. Hva syns du?
Synet av deg gravid er uventet.
- Du tenker tydeligvis på babyer. - Hvordan kan jeg la være etter i dag?
Vi vet at det er enda en grunn.
- Og det er? - Du vil ha en baby.
Hva? Er du gal? Jeg vil ikke ha en baby.
Med tanke på hvordan jeg ser ut tror jeg ikke det.
Skriking og skitne bleier og alt kaoset. Nei, takk.
Hva med alt det fine? En baby i armene, måten de ler på.
Det er utelukket. Du vet hvorfor.
Jeg vil ikke føre dette videre til et barn.
- Er det bedre ikke å være født? - Jeg er ikke med på den diskusjonen.
- Hva er det? - Babyen sparker.
Dette er galskap, selv for meg.
Det er ikke galskap å tenke seg et liv med en baby.
- Sa den gravide hallusinasjonen. - Du er kjedelig.
Spis en sylteagurk.
Kjøkkenbenker i marmor, mye naturlig lys. Alt er perfekt.
Hva skal vi med fire soverom?
Det største til oss, et barnerom, et gjesterom og et i reserve.
Se her.
Se på den hagen. Er den ikke perfekt for barn?
Vi kan bygge et huskestativ, ha bursdagsfester, påskeeggjakt.
Det ligger i et bra skoledistrikt. Det blir nok solgt fort.
- Undersøkte du skoledistrikt? - Ja...
Min biologiske klokke tikker. Gjør ikke din det?
Jo... Vi er vel i den alderen.
Ro deg ned, sjømann. Det blir en lang reise.
Vi skal ha et tradisjonelt katolsk bryllup.
Jeg går ikke til alters med en kul på magen.
Hallo?
- Jeg kommer straks. - Hva er i veien?
Jeg ville bare se hvordan hun hadde det.
Hvor er hun?
Spør naboene uansett.
- Hva har du? - Drapsvåpenet.
Det var nytt.
- Hvem gjorde dette? - Jeg vet ikke, men dukken er borte.
- Betsy stjal den én gang, kanskje... - Nei, hun er utenbys.
- Har noen brutt seg inn? - Nei. Jeg har et annet spor.
- Hva da? - Faren til Lucys barn.
Vi fant ham på en militærbase, nettopp hjemkommet fra Afghanistan.
Jeg traff Lucy seks måneder før jeg ble stasjonert.
Jeg var på en bensinstasjon i uniform.
Hun takket meg for at jeg tjente landet.
Jeg sa at jeg har aldri blitt takket av noen så pen. Jeg ba henne ut.
- Hvor lenge var dere sammen? - Halvannet år. Jeg elsket henne.
Hun hadde vært sammen med mange idioter -
-men jeg behandlet henne bra.
- Hvor alvorlig ble det? - Jeg fridde før jeg dro.
- Sa hun ja? - Hun skulle telle dagene.
Jeg sa at vi skulle kjøpe et hus og få mange fine barn sammen.
Etter en måned fortalte hun på Skype at hun var gravid.
Hvordan tok du nyheten?
- Gutter, jeg skal bli far! - Gratulerer.
Jeg sendte henne penger til legeregninger og barnesaker.
Jeg elsket barnet før det var født.
Jeg gikk glipp av fødselen, så vennene mine ordnet en fest.
Den beste gaven var fra kommandanten min.
Han sendte meg hjem så jeg kunne treffe sønnen min.
Jeg sa ikke noe til Lucy, for jeg ville overraske henne.
Hei...
- Hva pokker? - Andrew!
- Hvor er Owen? - Jeg kan forklare det.
Forklare hva? At du løy for meg? Herregud.
Si at dette ikke skjer. Si at dette er en spøk.
Ikke rør meg!
Jeg var så dum.
Alle legeregningene og barnesakene. Hun bare snøt meg for penger.
Det handlet ikke om pengene.
Lucy slet psykologisk. Hun sa at hun ikke kan få barn.
Kanskje løy hun fordi hun var redd for å miste deg.
Hvordan kunne hun gå så langt? Én ting er å lyve om graviditeten.
- Men å lure meg med en dukke... - Dukken ble virkelig for henne.
Hvorfor fortalte hun Andrew at hun var gravid -
- men sa til oss at Owen var adoptert?
Vent... Adoptert?
Da du forlot henne, brukte hun dukken til å trøste seg med.
Da ble fantasien til en vrangforestilling.
Tanken på en adopsjon var mindre smertefull enn deg som barnets far.
Alt er min feil. Jeg burde ha skaffet henne hjelp.
Nei, Lucys sinnssykdom begynte nok lenge før hun traff deg.
- Hva vet du om Lucys barndom? - Hun snakket ikke mye om den.
Men jeg vet at mora hennes slo henne.
- Når så du dattera di sist? - For to måneder siden.
Jeg skulle ha sagt at jeg var glad i henne.
- Hva skjedde sist dere snakket? - Hun visste ikke at jeg kom.
Hun lukket opp døra med en baby i armene.
Jeg spurte om hun passet barnet. Hun sa at det var hennes.
Jeg kunne ikke tro det. Jeg visste ikke om graviditeten.
- Hva skjedde så? - Hun så veldig sliten ut.
Jeg ba henne gjøre noe hyggelig for seg selv.
Ta en pause. Jeg kunne passe babyen,
- Hun stolte ikke på meg. - Til å passe en dukke?
Hva mener du med "en dukke"? Vi snakker om barnebarnet mitt.
Sier du at dattera di hadde en ekte baby?
Selvsagt hadde hun en ekte baby. Rakkeren gulpet opp over hele meg.
Takk. Legen bekreftet at Lucy fødte nylig.
Hun og sersjanten fikk virkelig et barn.
Men på ett tidspunkt byttet hun spedbarnet mot en dukke. Hvorfor?
- Hørte du det? - Hva da?
Glem det. Jeg klarer ikke å se på dette lenger. Jeg går inn.
Vi har gjennomsøkt alt. Det fins ikke noe lik.
- Se på dette. En minneeske. - Suvenirer.
Jeg blir kvalm når mordere har sånne.
Jeg vet ikke helt. Se deg rundt. Se så godt bevart barnerommet er.
Det virker som om hun elsket barnet. Jeg tror ikke at hun drepte ham.
Mora mishandlet henne, men det betyr ikke at hun var sånn.
Kanskje var hun redd for å bli mor og ga bort barnet.
Jeg lar ikke hundene gå ennå.
Men du har rett. Vi bør høre med sosialtjenesten.
Hvit, nyfødt gutt ble overlatt på en brannstasjon forrige måned.
Er han hos en fosterfamilie?
Noen dro dit, men det var falsk alarm.
- Hva betyr det? - Det er alt jeg har.
- Stilte ingen noen spørsmål? - Foreldrene slipper å bli spurt noe.
Hvis de måtte oppgi navn, ville ingen gjøre det.
Hvilken brannstasjon var det?
- Ja, det er henne. - Hva skjedde da hun kom hit?
Det var sent, rundt kl. 02.
Jeg var den eneste her. Hun var veldig opprørt da hun kom.
Hun hadde nok grått en stund. Hun ga meg barnet og gikk.
- Ringte du barnevernet? - Det tok lang tid før de kom hit.
Jeg holdt babyen. Det var den søteste babyen jeg har sett.
- Hva skjedde deretter? - Barnets mor kom tilbake igjen.
- Hva sa hun? - At det var en tabbe.
Hun hadde følt seg overveldet. Familien skulle hjelpe henne.
- Hva gjorde du? - Jeg syntes synd på henne.
Hvis barnet havnet i systemet, ville hun slite med å få ham tilbake.
- Så jeg ga henne barnet tilbake. - Du hadde jo kontaktet barnevernet.
Jeg gjorde en tabbe. Jeg burde ha holdt henne her til de kom.
Jeg ville ikke gjøre det verre for henne.
Skjedde det noe fælt med babyen?
Lucy ble kanskje skremt av noe og ga fra seg babyen.
- Men familien lovet å hjelpe henne... - Kanskje hun mente mora si.
Kanskje lot hun mora passe barnet. Hun kan ha drept barnebarnet.
Det kan ha utløst Lucys psykose.
Og så dreper hun dattera? Hvorfor?
Enten var hun redd at Lucy gikk til politiet, eller så gjaldt det dukken.
Den er borte og er verd mye.
Jeg sjekker nettet og pantehandlere og ser om hun prøver å selge den.
Lewicki?
Lewicki!
- Ropte du på meg? - Ja, jeg trenger hjelp med babyen.
Hvilken baby, doktor?
Glem det. Gå og legg deg igjen. Du har mareritt. Eller jeg har det.
- Den biter ikke. - Hvordan skal hjernen min takle det?
Du ønsker å bli far, ellers ville du ikke hallusinere om det.
Det faktum at jeg gjør det, betyr at jeg ikke bør bli far.
- Tror du ikke at det er trygt? - Jeg kunne aldri tilgi meg selv om...
- Om hva? - Må du ha det inn med teskje?
Tenk om jeg og barnet kaster ball, så hallusinerer jeg-
-mens han løper ut i gaten.
Eller jeg overlater ham til en barnevakt som jeg har hallusinert.
Du har utviklet metoder som gjør at du holder deg selv trygg.
Du kan kanskje adoptere.
God idé... Psykotisk, singel professor i 40-årene vil adoptere.
- Du er for hard mot deg selv. - Og du er urealistisk.
Et barn er utelukket.
- Hvorfor hallusinerer du om et? - Hjernen prøver å si meg noe.
Hva? Hva er det du prøver å si meg?
Ja, du er veldig søt, men jeg trenger mer enn det.
Jeg vet hva du gjør.
Du er en søt baby med hode og øyne som er for store for kroppen.
Jeg kan ikke la være å like deg, for du utløser dopamin i hjernen min.
Jeg kan vitenskapen om søthet, din manipulerende rakker.
Din overlevelse kommer av evnen til stimulere beskyttelse hos dine nære.
Det kommer ikke til å virke.
- Hva er det? - Kom ut.
- Ikke før du sier hvorfor. - Ikke gjør dette enda verre.
Kom ut.
- Vær så snill. Stopp dem. - Ikke ta barnet vårt.
Det er ikke deres barn.
Emma og jeg prøvde å få barn lenge. Prøverør, fruktbarhetsmedisiner.
Vi vurderte til og med surrogatmor.
Så kom Lucy til stasjonen.
Hun sa at hun aldri trodde hun kunne skade sitt eget barn.
Men en time tidligere hadde hun nestet ristet ham.
Jeg sa at hun ikke måtte gi fra seg barnet. Hun kunne få hjelp.
Det viktige var at hun ikke skadet barnet.
Hun ville ikke ta noen sjanser.
Så gikk hun bare.
Jeg ringte barnevernet tvert.
Mens du ventet, så du på Owen og tenkte på livet han ville få.
Du sa at han var det søteste du hadde sett.
Jeg klarte det ikke.
Han fortjener stabilitet og foreldre som elsker ham.
Da sosialarbeideren kom, løy du og sa at mora hadde kommet tilbake.
Jeg taklet det ikke perfekt, men jeg reddet babyen.
Nei. Lucy reddet babyen sin.
Hun var redd hun ble som sin mor og klarte å gjøre det rette.
Du tok noe som ikke var ditt. Det kalles kidnapping.
- Men du gjorde mer enn det. - Hva snakker du om?
Kom igjen, Scott. Du stjal babyen, og så drepte du henne.
- Hva? - Du så Lucy på nyhetene.
Du var redd for at hun skulle si noe til politiet.
Nei. Jeg og Emma ble redde da vi så henne på nyhetene.
Og plutselig var hun død.
Vi tenkte at hemmeligheten døde med henne.
- Tror du på det? - Jeg vet ikke.
Hvis han ville drepe Lucy, hvorfor bruke en barneleke?
Kanskje han ikke dro dit for å drepe henne, men for å snakke.
Han grep det han fant, og slo henne.
Daniel? Hva er det?
Kanskje handler det ikke om babyen, men om dukken.
- Vi vil lage en baby. - Da er dere på rett sted.
Jeg bruker flere hundre timer på dem. Det skiller meg fra andre kunstnere.
Hver minste lille blodåre og føflekk er håndmalt og meget detaljert.
"Gratulerer, du er nå forelder til en adoptert 'reborn'."
"Barnet ditt er ikke en leke, men et familieklenodium"-
- "som vil gi deg og familien årevis med glede hvis den stelles bra."
Kjære? Se alle disse reglene.
"Ikke røyk nær barnet."
"Ikke bad det, ikke dra i lemmer, ikke ha krem på når du rører det."
"Ikke la hunder være alene med det."
Dette er nesten vanskeligere enn med et ekte barn.
Nei, husk at alle kreasjonene mine er samleobjekt som må beskyttes.
Så ja, det følger med visse forpliktelser.
"Som en nyfødt bør ikke babyen ha det for kaldt eller varmt."
"Aldri forlat babyen i en varm bil."
"Trenger du reparasjoner, ta kontakt med meg."
"Som dens skaper anser jeg meg selv som en gudfar."
Vær forsiktig.
- Ja... - Ja ha.
Jeg vet ikke. Det virker som mye bry. Skal vi ikke heller skaffe en hund?
Nei! Du kan ikke behandle dukken så brutalt.
De har vekt som en nyfødt. Du kan brekke nakken deres.
Slapp av. Det er bare en dukke.
Kom deg ut! Du fortjener ikke et verkene mine.
Tenkte du det om Lucy Halpern? At hun ikke fortjente verket ditt?
- Hva er dette? - Kate Moretti. FBI.
Dette er en drapsetterforskning.
Vi fant noen gode fingeravtrykk på den lekebilen.
Hvis dere ikke har en arrestordre, må dere gå.
- Behandlet ikke Lucy dukken bra? - Hvordan kan jeg vite det?
Du la sjelen din i den dukken, du ga den liv.
Du følte deg like knyttet til den som til ditt eget barn.
Og Lucy var ei dårlig mor, eller hva?
Da jeg så henne på nyhetene, skjønte jeg at hun var gal.
Hvis hun trodde dukken var ekte, ville hun garantert ødelegge den.
Så jeg dro hjem til henne.
Malingen hadde fått for mye lys.
Den hadde en sprekk og mugg på kroppen.
Hun hadde tydeligvis badet dukken. Jeg ble sint av å se dukken slik.
Jeg burde aldri ha solgt henne den. Hun skulle få tilbake pengene.
Ikke ta barnet mitt!
Jeg sa at hun ødela den, hvis hun dro i den, men hun ga seg ikke.
Jeg var oppe hele natten for å reparere den.
Men nå...
...er den perfekt.
Du drepte en kvinne på grunn av en dukke.
Den er mer enn en dukke.
Den er et kunstverk.
- Vær så god. - Hei...
- Gjør jeg det rett? - Ja, bare hold hodet hans.
Du slette tid.
Dette er fantastisk.
Kan du tenke deg det? Bleieskift, skriking, søvnmangel.
Han aner ikke hva som venter ham.
Det ville ikke være så ille.
- Du også? - Hva?
Donnie vil ha en haug med barn. Han vil kjøpe hus, så jeg kan føde.
Jeg visste ikke at dere... Gratulerer.
- Jeg er ikke helt klar for barn. - Du har ennå tid.
- Hva om tid ikke er problemet? - Er du redd du ikke kan få...
Nei, det er ikke det. Det er...
Det jeg prøver å si, er...
- Jeg tror ikke at jeg vil ha barn. - Har du fortalt Donnie det?
Jeg er redd for å skuffe ham eller enda verre.
Du må være ærlig med ham.
Vi skal gifte oss igjen.
Og du viser meg bilder av et stort forstadshus.
Du snakker om hager og skoledistrikt.
Du vil ikke bo i en forstad. Vet du hva?
Glem huset. Det er altfor stort for oss.
Pendlingen ville bli et mareritt. Vi er byfolk.
Jeg ser etter en fireroms her, kanskje nær en park.
Vi kan ta med barna på museer og spise på flotte restauranter.
Kultur er bra for barn, hva?
Jeg elsker deg.
Hvor mange har hørt om termen "mammahjerne"?
I generasjoner har kvinner fått høre at barn vil gjøre hjernen deres sløv.
At morskapets krav vil føre til en tankeløs atferd -
- som å legge nøklene i kjøleskapet eller sette melken i skapet.
Men studier viser at nybakte mødre utvikler bedre kognitiv tankegang.
Hypothalamus, amygdala og den prefrontale hjernebarken vokser.
Disse områdene motiverer ei mor til å ta vare på barnet sitt -
- nyte enkle utvekslinger og bli mer effektiv i planlegging og vurdering.
Kjærlighet får altså ei mors hjerne til å vokse.
Men hva med fedre? Testosteronnivået synker-
- i ukene etter fødselen, hvilket gjør dem mer omsorgsfulle.
Før dere får panikk angående minsket testosteron -
- husk at kona er mer interessert i babyen enn i babymakeren.
Selv om disse fornyelsene i hjernen er utrolige -
- kan ikke all verdens nevrobiologi forklare gleden ved et nyfødt barn.
Eller ved å være vitne mirakelet som et nytt liv er.
Det er iallfall det jeg har hørt.
Tekst: Nina Flesvik www.sdimedia.com