"SmartaSnyggaKillar.com." Den var ny. Hur går det?
- Du är för cynisk. - Jag är inte cynisk.
Inte? "Skitstövlar, bedragare och mansgrisar undanbedes."
- Jag har nån jag vill att du träffar. - Vill du para ihop mig med nån?
En cancersjuk som vill anmäla ett brott innan han dör.
- Så romantiskt. - Cynisk.
Mr Carlson?
Ni ville anmäla ett brott.
- Ett mord. - Jaså. Berätta.
Det är gammalt. Från 1992.
- Jaha. Och vem mördades? - Jag vet inte.
- Kan ni säga var det ägde rum? - Jag vet inte exakt.
- Vad kan ni berätta? - Jag gjorde det.
Doc, vänta. Jag kommer att göra din dag. Jag köpte de här på loppis.
Mahlers nionde, originalinspelningen? Som jag letat efter den.
Mozart pianokonserter 21 och 23 och Vienna Master Series?
Du gör verkligen min dag.
Bachs cellosviter. Jag avskyr Bach.
Jaså... Nåja, varsågod.
- Daniel, har du tid ett ögonblick? - Ja.
- Jag älskar dödsbäddserkännanden. - Killen heter Phil Carlson.
Han jobbade för kommunen i 20 år. Men innan dess-
- utförde han en rad bankrån i Iowa, Illinois och Indiana 1992.
Bankrån preskriberas efter 20 år, såvida han inte dödade någon.
- Han körde på en flicka. - Under en flykt?
Nej. Men det hände i en av städerna där han rånade en bank.
- Han var för hög för att minnas var. - Bättre leverne genom kemi.
Dessutom har killen obotlig hjärncancer.
Så tumören kan påverka hans minne och orsaka vanföreställningar.
Chefen vill inte att jag ödslar tid om killen inbillar sig.
Om du säger att han är pålitlig kan jag kanske övertyga chefen.
- Vi kan ge familjen ett avslut. - Då tittar vi på hans hjärnröntgen.
- Vilka enorma globus pallidi. - Ja, de är rätt stora.
- Och det är tumören? - Ja, den lilla vita massan där.
Jag ordinerade fem månaders aggressiv cellgiftsbehandling.
- Så det här är efter behandlingen? - Vi kom aldrig dit.
Han slutade efter tre omgångar.
Jag beställde en sista röntgen, men han avböjde.
Tumörens läge påverkar inte hans minne.
- Så det är fritt fram. - Jag borde träffa patienten.
- Och jag föreslår en ny röntgen. - Jag gör den i dag.
- Tack, doktorn. - Det var trevligt att träffa er.
Jag var så påtänd att jag inte mindes att jag körde på henne förrän senare.
Men ni mindes när ni nyktrat till.
- I Waukegan i Illinois. - Ni verkar ganska säker på det.
Jag gick till biblioteket där och kollade tidningar.
Men jag hittade inget, så jag trodde att jag inbillat mig.
- Det kanske var ett falskt minne. - Nej.
- Jag vet att jag dödade flickan. - Hur kan du vara så säker?
Lätet hon gav ifrån sig. Jag har aldrig kunnat glömma det.
Minns ni fler detaljer?
Långt gyllene hår över vindrutan och blod-
-blod överallt.
Det räcker tills vidare.
Snälla... Snälla hitta flickans familj.
Jag måste säga förlåt innan jag dör.
- Mamma? - Hej, älskling!
- Vad gör du här? - Max släppte in mig.
- Är du inte glad att se mig? - Jo, det var bara oväntat.
- Är allt som det ska? - Daniel, du oroar dig för mycket.
Det är en mammas privilegium att besöka sin son om hon vill.
Det är inte som om du vore gift. Om du vore gift...
Det kvittar vad du har för ärende. Jag är bara glad att du är här.
Tack, älskling. Så gulligt.
Vet du hur länge du tänker stanna?
Jag trodde det tog tre dagar för fisk och gäster att börja stinka.
Jag vill hinna träffa dig mycket, och mitt schema är fullspäckat.
Om du kan säga på ett ungefär så kan jag stuva om lite.
Gör du bara det du ska.
Jag kan underhålla mig själv. Jag har en fråga.
Varför finns det inte ett enda foto på mig i huset?
- Mamma, ursäkta mig. Lewicki! - Hej, doc.
Kunde du inte ha förvarnat mig lite?
- Om vad? - Att min mor är här?
Jag trodde att din mamma hade gått bort.
Är du okej?
Hej, jag söker Daniel, är han... Daniel.
Det skedde 13 ouppklarade bankrån i de tre delstaterna sommaren 92.
Men sheriffen i Yates City hittade en ouppklarad påkörning-
- som hände inom ett par dagar efter ett bankrån.
- Men offret var en pojke. - Det är en viktig detalj.
Ja, det bekymrade mig också tills sheriffen mejlade mig ett foto.
Långt blont hår precis som en flicka.
Ja.
Mr Carlson, ni ser mycket kryare ut.
Ja, det var en bra dag.
Jag har nyheter. Jag hittade offret. Ni får er chans att säga förlåt.
- Säga förlåt för vad? - Påkörningen.
Jag tror att jag hade falska minnen som ni sa, doktor Pierce.
Jag har inte dödat någon.
Han hette Barry Miles och bodde i Yates City. Han var bara femton.
Ni körde på honom inför hans lillebror.
Han fick aldrig ta studenten.
Förlåt, men sa jag inte att jag körde på en tjej?
- Jo, men ni mindes långt, blont hår. - Jag minns inte så väl nu.
- Vad står på? - Phil, är du klar?
- Hej. Vem är du? - Detta är min fru.
Pam, det här är personerna från FBI.
- Har Phil berättat nyheterna? - Vilka nyheter?
Den nya röntgenbilden visade att min cancer är borta.
Vilket skitsnack. Han ska inte dö, så han återkallar sitt erkännande.
Killen hade en obotlig hjärntumör. Hur är det möjligt?
- Mirakel? - Nej, inget mirakel. Ett misstag.
- Var inte så skeptisk. Mirakel sker. - Inte nu.
Vad?
Jag måste få se röntgenbilden direkt i morgon bitti.
Jag tänkte samma sak, att det måste vara ett misstag.
Trots att vi har säkerhetsregler, så dubbelkollade jag.
- Hans tumör är borta. - Hur förklarar du det?
En fotbollsspelare från Dartmouth blev frisk från obotlig lungcancer.
I Phils fall kanske behandlingen fick en försenad reaktion.
- Jag... antar att det är möjligt. - Det är typiskt.
Hade Phil röntgats igen så hade vi kanske sett det här tidigare.
Men varför blev Phil i så fall sjuk efter att behandlingen avslutats?
Det måste ha varit psykosomatiskt. Phil hade fått en dödsdom.
Ju närmare han kom dödsdatumet, desto sjukare blev han.
- Nu lever han nog länge till. - Ja, i fängelse, om jag får bestämma.
- Har du en minut? - Ja. Visst.
Daniel? Har du något emot att...?
Du har säkert fullt upp, men jag ville ta tillfället i akt.
- Vill du ta en kaffe någon gång? - Jättegärna.
Men om det här går till rättegång kan du bli kallad som vittne, så...
- Visst. Självklart. - Ja.
- Kanske när fallet är över. - Ja. Kanske.
- Vad minns du av din brors dödsdag? - Vi gick på Main Street.
Jag var där när det hände, men det är dimmigt.
Minns du bilen?
Blå? Kanske grön.
- Och föraren? - Jag tror att det var en man.
- Inte mycket till hjälp, eller hur? - Du minns kanske mer än du tror.
Med ditt samtycke vill jag prova en så kallad kognitiv intervju.
Jag använder mig av andningsteknik. Det liknar hypnos.
- Med klockan som pendlar? - Nej. Jag vet inte ens om det funkar.
Det är inte som att spola tillbaka en video. Men det kanske kan hjälpa.
Varje år gick jag till polisen för att se om de hade nya spår.
Ingen brydde sig någonsin. Så ge mig inget falskt hopp nu.
Mamma har rätt. Jag är inte till någon nytta.
Och jag jobbar natt så jag måste till jobbet.
Om du ändrar dig har du mitt jobbnummer här.
Överraskning!
Är det "ta-med-mamma-till-jobbet- dagen"? Nej. Du måste gå.
Eleverna kan se mig prata med mig själv.
- Varför skulle du göra det? - För att jag är schizofren.
Var inte löjlig.
Jo, mamma, det är jag.
Jag fick diagnosen några år efter din död.
Jag är ledsen, raring. Men nu kan jag ta hand om dig.
Nej, det kan du inte. Du är död.
- Varför är du så elak mot mig? - Förlåt, mamma. Jag...
Doktor Pierce, jag vill försöka med den där kognitiv-grejen.
Jimmy, ett djupt andetag till.
Slappna av i axlarna. Nu vill jag att du går tillbaka till den dagen.
Du är på Main Street med din bror.
- Hur är vädret? - Det är hett och klibbigt.
- Och var är Barry? - En bit framför mig.
- Vad gör du? - Jag ropar att han ska vänta.
- Gör han det? - Nej, han har hörlurar på.
- Så han går över gatan. - Det kommer en bil farande.
- Vilken färg har bilen? - Blå. Grön. Jag vet inte.
Han ser inte bilen.
- Vad gör du? - Jag ropar "bil!".
Han hör mig inte. Han bara... Han diggar till musiken.
Barry! Herregud.
- Bra. Berätta vad du ser. - Det är mycket blod.
Han ligger orörlig på motorhuven. En man körde bilen.
- Hur ser han ut? - Något skymmer hans ansikte.
- Han är vit. - Något annat?
Ja.
- Hur går nätdejtandet? - Glöm det. Jag har träffat en läkare.
- Snygg. Och verkar intresserad. - Bra.
Jag kanske kan bevisa att Phil gjorde det.
Jimmy tror att han minns att föraren hade ett ankare tatuerat på axeln.
- Vad har vi här? - Husägare, skjuten i bröstet.
Någon skar honom först.
- Det löser ett mord. - Nu har vi ett nytt.
- Tack för att ni kom, mrs Carlson. - Jag har sagt allt.
Jag vet. Jag måste bara gå igenom allt igen.
Var befann ni er när er make dödades?
- Jag var ute och sprang. - Okej.
- Såg någon er springa? - Jag vet inte. Hur så?
Ni och Phil övertrasserade era kreditkort.
Ni ådrog er 50000 dollar i skulder bara de senaste månaderna.
- Smycken, konserter, middagar. - Vi spenderade pengarna, än sen?
Jag förstår varför Phil spenderade pengar han inte hade.
Men jag förstår inte varför ni gick med på det.
Ni skulle ju bli kvar med skulderna, och ni är lärarvikarie.
Förklara hur det skulle gå till.
Vi vet att han hade en stor livförsäkring.
Phil övertygade mig om att det var okej.
Han sa att jag kunde betala skulderna med försäkringspengarna.
Men sen beslöt Phil att inte dö, så ni dödade honom för försäkringen.
Vad? Nej! Jag dödade honom inte.
Det var jag som övertygade Phil att återkalla sitt erkännande.
- Var det er idé? - Phil hade lidit nog redan.
Och i fängelset hade ni inte kunnat döda honom.
När jag gifte mig med Phil var han rolig och snäll.
Med tiden försvann han bara.
Han sa inte ett ord under middagar.
- Låter som din far. - Mamma, jag försöker lyssna.
När det blev kämpigt flydde han.
- Pappa lämnade aldrig dig. - Jag menar känslomässigt.
Att berätta om ditt usla äktenskap övertygar inte mig.
Bara lyssna. De senaste månaderna förändrades Phil.
Ja, han gav dig smycken och middagar.
Det var inte bara det. Han blev snäll igen.
Han frågade om min dag, skämtade.
När han blev frisk trodde jag att Gud gett oss en ny chans.
Jag ville inte ha Phil i fängelse, och jag dödade honom inte.
Hur förklarar ni då denna mirakulösa förvandling?
- Var det cancern? - Nej, det var behandlingen.
Jag är ledsen. Allt mina klienter berättar är hemligt.
Mrs Carlson har hävt tystnadsplikten, så ni kan berätta allt Phil sa.
I så fall... Phil ändrade sig om att återkalla erkännandet.
- Han ville överlämna sig. - Hur vet ni det?
Han kom in akut dagen efter sin utskrivning.
- Vatten? - Nej. Varför var det så akut?
Han trodde att cancern var tillbaka.
- Han hade röntgats dagen innan. - Jag sa att det inte funkade så.
Jag sa att det inte gick så snabbt.
- Jag sa att hans oro var befogad. - Varför sa du det?
Jag tror att psykiska skador kan orsaka fysiska åkommor.
Jag tror att Phils skuldkänslor orsakade hans cancer.
Ursäkta?
Han lindrade skulden när han erkände för agent Moretti.
Huvudvärken kom tillbaka när han återkallade erkännandet.
Så jag uppmanade honom att ange sig själv.
- Vad för slags terapeut är ni? - Neuropositiv integrationscoach.
- Neuropositiv integration? - Jag känner inte heller till det.
Behandla sinnet, behandla kroppen.
Jag har utvecklat mentala övningar som ökar blodflödet i hjärnan.
Jag har framgångsrikt botat allt från magsår till kolik och cancer...
Vänta lite. Hävdar ni att ni botade Phils cancer?
Han gjorde det med mina metoder. Det måste komma från patienten.
Det är absurt.
Phils tillfrisknande är bevis på att vårt arbete här lönade sig.
Ni botade inte honom. Cellgifterna botade honom.
Nej, de dödade honom nästan. Jag övertygade honom att sluta.
- Ni är en kvacksalvare. - Daniel, snälla.
Kan ni komma på någon som kan ha velat skada Phil?
Han var tveksam till att erkänna, för han hade en flickvän 1992.
Han var rädd att hon skulle hamna i knipa.
Jag föreslog att han skulle prata med henne. Hon blev visst arg.
Killen var en kvacksalvare, men gick du inte lite för långt?
Mamma provade varenda alternativ cancerbehandling.
Gallblåssköljningar, njursköljningar, till och med hajfenssoppa i Mexiko.
Vart hon än vände sig mötte hon kvacksalvare som den där clownen.
Jag beklagar. Jag visste inte.
Kom, vi åker och pratar med Phils flickvän.
- Så ni var ihop med Phil på 90-talet? - I ungefär ett år.
- Hurdan var Phil då? - Rolig och lite galen.
Man kan väl säga att det var mina vilda dagar.
- Det verkar som ett helt liv sen. - Ja.
- Är ni gift nu? - Ja. Jag har två tonårspojkar.
- Er man måste vara trygg i sig själv? - Vad menar ni?
Många skulle känna sig hotade om frun höll kontakt med ett ex.
Nej, förlåt, jag rör till det. Jag hade inte kontakt med Phil.
Jag har inte hört av Phil på 20 år.
Lustigt, jag trodde att ni träffades för tre veckor sen.
- Borde jag be om advokat? - Bara om ni döljer något.
Ett vittne säger att Phil besökte er-
- och sa att han tänkte överlämna sig.
Jag tror att ni hjälpte honom att råna banker.
Ni såg nog era vilda dagar komma ikapp er.
Jag är inte dum. Rånen preskriberas snart.
Men inte påkörningen. Ni kanske var i bilen.
- Jag vet inte vad ni pratar om. - Det skulle bli fängelse.
Och om det visar sig att ni flydde från olyckan-
- att ni lät en ung pojke dö, det gillar nog inte föräldraföreningen-
- eller er man eller era pojkar. Har jag rätt?
Jag dödade inte Phil.
Jag var på klubbens spa.
- Angies alibi stämmer. - Så ingen av kvinnorna dödade Phil.
Vem mer hade motiv att döda Phil?
- Ni två är så gulliga ihop. - Kan du sluta?
- Sluta med vad? - Förlåt.
Men en moders kärlek är evig.
Grabbens mamma. Hon har varit arg i alla år.
- Hon visste inte vem Phil var. - Phil visste vem hon var.
Du visade honom bilden och sa var mamman bodde.
Om terapeuten hade rätt om att Phil tänkte överlämna sig-
- var det hans sista chans att be om förlåtelse.
Det var kanske det sista han gjorde innan han dog.
Eileen?
Agent Moretti, vi måste prata med er.
- Om vad? - Om det här.
Kan vi göra det snabbt? Jag har huvudvärk.
Kanske för att du mördade någon i går och har supit sen dess.
Ledsen, raring, du har fått allt om bakfoten.
Vi skickade kniven till labbet. Blodet kommer att vara Phils.
- Mördades han med en kniv? - Nej. Han sköts.
Även om du inte dödade honom så skar du honom.
Du kanske åkte hem till honom sen och sköt honom.
- Advokat. - Det behövs inte.
Jag letar nog på fel ställe ändå.
Jimmy såg brodern bli påkörd. Han kanske hämnades på Phil.
- Jimmy har inte gjort något. - Jag kan nog sätta dit honom.
- Lämna min pojke ifred. - Svarar du på mina frågor?
Några timmar efter att du och hypnos- killen kom för att träffa mig-
- gick jag in i köket för att äta något.
Ja?
Ma'am, jag heter Phil Carlson.
Jag dödade er son.
- Att ni har mage att komma hit. - Jag överlämnar mig i morgon.
Men jag måste komma hit och tala om-
- hur uppriktigt ledsen jag är. Jag bara...
- Det förklarar inte knivskadan. - Jag hörde inte bilen starta.
Så jag gick till fönstret för att se vad som pågick.
- Vad gör du? - Lämnar ett brev åt dig.
Jag vill inte ha det. Det är bäst att du går.
Så du jagade iväg Phil, men sen sköt du honom nästa dag.
- Jag gillar henne. - Ja, hon är en bra agent.
- Jag menar Eileen. - Tycker du synd om henne?
Kate vet inget om att vara mamma. Eileen födde två söner.
Du ville döda Phil Carlson men kunde inte på grund av Jimmy.
Du hade ännu en son att ta hand om. Du var bara en bra mamma.
Jag är ingen bra mamma. Jag dödade Barry.
Sista gången jag såg honom retade jag honom för hans hår.
Jag sa att han liknade en tjej, så han stormade ut med hörlurarna på.
Utan hörlurarna på... hade han hört Jimmy varna honom.
- Han skulle vara i livet. - Du bär inte ansvaret för hans död.
Men du hotade Phil Carlson med kniv. Vad hände sen?
Han sa att han inte skulle klandra mig.
Jag skulle inte klandra dig, men jag skulle inte kunna ge dig pengar.
- Vilka pengar. - Det står i brevet. Bara läs det.
- Jag vill inte ha ditt jäkla brev! - Snälla.
Men jag lät honom läsa det för mig.
Han sa hur ledsen han var.
Han skrev en bok om hur han botades från cancer-
- och hela historien kretsade kring dagen... då han dödade min son.
Vänta. Skrev Phil en bok?
- Med någon hjärnskrynklare. - Neuropositiv-killen.
Så pengarna skulle komma från intäkterna från hans bok.
Han sa att det bara vore rätt att pengarna gick till mig.
Jag vill inte ha en penny från dig.
Och jag vill inte att någon skriver en bok om min son!
Du har rätt. Jag såg det inte så. Jag är ledsen. Jag...
Det blir ingen bok. Jag lovar.
Sedan gick han.
Om Phil höll sitt ord skulle Doktor Bedragare bli ganska arg.
Tillräckligt arg för att döda Phil?
Varför berättade ni inte om boken?
Ni bara förlöjligade mig. Varför gjuta olja på elden?
Hur reagerade ni när Phil sa att han la ner projektet?
- Phil lovade Eileen det. - Vilken Eileen?
Offrets mor. Han åkte för att be henne om förlåtelse.
I så fall är jag stolt över honom, men jag vet inget om det.
Visst hade jag blivit upprörd om han la ner boken.
Jag har velat skriva boken i fem år och hade en utgivare...
Men ni hade ingen fallstudie att backa upp den med innan Phil.
Sen skulle ni få boken utgiven, kanske medverka i "Oprah".
Ni har sett bevisen. Ni såg röntgen. Ni vet att jag botade honom.
- Och sen dödade ni honom. - Varför skulle jag göra det?
För då kunde ingen hindra er från att skriva boken.
Jag vill att ni går. Såvida ni inte har skäl att gripa mig.
- Varför är du så arg på honom? - För att han gjorde det!
Nu kommer han undan med mord och kan fortsätta sälja sin skit.
Han försöker hjälpa människor. Som du.
- Jag är vetenskapsman. - När blev du så cynisk?
Den Daniel jag minns var mer öppensinnad.
Mamma, förlora inte tron.
Det finns en alternativ behandling.
Det kallas ekologisk terapi.
Man tar enzymer och vitaminer för att neutralisera gifterna i kroppen.
- Du måste åka till Mexiko. - Det låter som kvacksalveri.
Nej, jag har forskat mycket. Västerländsk medicin är skit.
Du måste sluta med cellgifterna. De dödar dig.
Daniel, din far skulle aldrig gå med på det.
Glöm pappa! Vad gör han?
Han bara gömmer sig på sitt kontor. Han hjälper inte dig.
Mamma... jag följer med dig.
- Skolan, då? - Jag tar ledigt en termin.
Jag övertalade dig att göra de galna behandlingarna.
- Jag är ledsen, mamma. - Raring, låt oss inte vara ledsna.
- Vi lyssnar på lite Bach istället. - Jag hatar Bach.
Jag läste om en stadie fyra-patient.
Han behandlades av en spiritualist och tillfrisknade.
- Vi borde uppsöka honom. - Jag är färdig med hokus pokus.
Jag vill bara att du håller min hand och lyssnar på musik.
Du slutade lyssna på Bach för att det påminner om när jag dog?
Jag slutade lyssna på Bach när jag insåg att jag dödade dig.
Jag borde aldrig ha bett dig sluta med cellgifterna.
För att förlänga mitt liv en månad eller två? Nej, tack.
Jag behåller mina tre veckor i Mexiko med min son.
- Vem vet om jag ens hade cancer? - Vad menar du?
När vi kom tillbaka visade de kanske mig någon annans röntgen.
Mamma, vad pratar du om? De tog en biopsi på dig.
Just det. Jag rör ihop det.
Röntgenbilderna blandades ihop.
- Jag måste få se Phil. - Phil är död.
De begravde honom i morse.
Jag måste röntga hans hjärna.
- Hej. - Hej.
- Tack för att du klämmer in mig. - Jag kan bli sen.
- Det är bara ett cocktailparty. - Får jag följa med?
- Ursäkta? - Sa jag verkligen det högt?
Nej, jag skulle gärna ta med dig, men...
Du kan vara ett vittne. Förlåt, jag gillar dig bara.
Jag gillar dig också.
- Det är det som gör det pinsamt. - Vad?
Doktor Pierce har väsnats lite på FBI-
- och sagt att ni kanske inte varit helt uppriktig.
Han är övertygad om att Phil aldrig hade cancer.
- Men jag visade honom bilderna. - Och de var helt säkert hans.
Just det.
Men han tror att de förväxlades-
- att du nu skyddar dig själv från att bli stämd.
- Han har fel. - Jag vet.
Eftersom jag är agent i fallet ville jag komma och reda ut det.
Okej, hur kan jag hjälpa dig?
Det är ganska enkelt att bevisa att ingen förväxling gjordes.
Phils namn och datum står tydligt på röntgenbilderna.
Första bilden visar tumören men sen är den borta.
Doktor Pierce bekymrar sig över första bilden.
Kan den ha blivit felmärkt eller ha varit någon annans?
Mänskliga fel är alltid möjliga, men inte i det här fallet.
- Hur vet du det säkert? - För att ni bad mig röntga om honom.
Och du ser att det är samma hjärna.
Okej. Hur förklarar du då det här?
- Vilket? - Doktor Pierce ger sig inte.
Han tvingade oss gräva upp och röntga Phil igen.
Jag är ingen expert, men jag ser att detta inte är samma hjärna.
Phils globus pallidi är pyttesmå jämfört med de här.
Vad försöker du säga?
Jag försöker säga att jag tror att du är hederlig.
Men att du begick ett misstag. Berätta, så kan jag nog hjälpa dig.
När jag gav Phil diagnosen visste jag inte att jag visade fel bild.
Först när andra röntgenbilden kom tillbaka insåg jag mitt misstag.
Tumören var borta. Så jag jämförde den med Phils första röntgen.
Jag tittade på två olika hjärnor.
Då förstod jag att första röntgen hade felmärkts.
Bilden jag trodde var Phils var en annan patients, Brett Carmichael.
- Och du sa att han inte hade cancer. - Och nu var det fem månader senare.
Så jag ringde honom, men hans fru svarade.
- Hade han dött? - Ja.
Han återgick till arbetet för att jag sa att det var okej.
Han fick en yrselattack och ramlade från en byggställning.
Vad gjorde du?
Först tänkte jag anmäla mig själv, sen mindes jag-
- att Carmichael kom in för åratal sen med en misstänkt hjärnskakning.
- Så du röntgade honom. - Ingen hjärnskakning.
Och sen mindes du att hans gamla röntgenbilder var felfria.
Att falla från en byggställning var lindrigare än att dö av cancer.
Och Phil var okej, så...
Så du tänkte att ingen skada var skedd.
Ingen skulle skadas som inte redan var skadad.
Jag behövde bara märka om Carmichaels gamla bild.
- Så vad hände? - Phils terapeut ringde mig.
- Han ville ha en kopia på röntgen. - Till boken han skriver.
Det är jag som hjälper cancerpatienter.
Men inte om de kom på dig.
Forskare som läste boken skulle ha krävt att Phil röntgades igen.
- Jag ville inte bli känd som mördare. - Så du sköt Phil?
Nej. Du måste tro mig. Jag visste att det var slut.
Jag gick till Phil för att berätta personligen.
Vet du vad du har utsatt mig för? Du gav mig cellgifter i onödan.
- Och alla pengar. Jag är luspank. - Jag vill hjälpa dig med det.
- Ska du muta mig nu? - Nej, det är inte... Nej.
Jag köpte den här utifall att smärtan blev outhärdlig.
- Jag kanske ska använda den på... - Rikta inte pistolen mot mig!
Det blir väl inget cocktailparty.
- Ska du ge dig av? - Fisk och övernattningsgäster.
Det var kul att se dig.
Jag förlåter dig för att du var en 20-åring som trodde sig veta allt.
Det är klen tröst eftersom det bara är jag som förlåter mig själv.
- Är du okej, doc? - Ja.
- Är din mamma fortfarande här? - Hon har åkt.
Tror du att hon kommer tillbaka?
- Ska du gå ut med doktorn? - Ja.
När han har suttit av 10-20 år för dråp.
Jag faller för en mördare och du undrar varför jag är cynisk.
Vi vill tro att hjärnan är allsmäktig.
Att det inte finns något vi inte kan lära oss om vi bara vill.
Men trots hjärnans elegans och effektivitet...
...finns det saker som hjärnan bara inte klarar av.
Vissa svårbehandlade problem kan inte hjärnan lösa...
...utan hjärtat.
Text: Kristina Donnellan www.sdimedia.com
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!
Få ditt eget konto gratis. Skriv till oss på hunddawgs@gmail.com