Bylo nebylo,
žila jedna holčička jménem Elka.
Neviděla svět vždycky takový, jaký je,
ale takový, jaký by možná s trochou kouzel mohl být.
Moje zlatíčko!
Pro maminku a tatínka byla princezna.
Neměla sice šlechtický titul, korunu ani hrad,
ale vládla svému malému království,
kterým byl dům a louka na kraji lesa,
kde její rodina žila už mnoho generací.
A pan Husa
a houf zvířátek.
Nazdárek! Co to děláš?
Nech najíst taky ty malé.
Aby sis nezkazil žaludek.
Gusíku, jsi myš domácí, ne myš zahradní.
Není to tak, Jacqueline?
Nesmíš ujídat panu Husovi.
Nemám pravdu, mami?
Pořád věříš, že ti rozumějí?
A nerozumějí, mami?
Ale ano.
Myslím, že zvířátka nás poslouchají a mluví s námi,
když jim nasloucháme.
Tak se učíme, jak se o ně starat.
A kdo se stará o nás?
Víly kmotřičky, kdo jiný?
Ty na ně věříš?
Já věřím na všechno.
Tak já taky věřím na všechno.
Její otec byl obchodník. Cestoval po světě
a ze všech koutů Elčiny říše jí vozil dary.
Elko!
Kde jsou moje krasavice?
Kde jsou moje milé?
Když byl pryč, Elce se strašně stýskalo.
Ale věděla, že se vždycky vrátí.
-Tady ji máme! -Tati, vítej doma!
Jak se máš?
Tys vyrostla!
Co to bylo?
Tohle?
Našel jsem to na stromě.
Myslím, že vevnitř něco je.
To je krása.
Francouzsky se mu říká un papillon.
Au.
Stojíš mi na nohách.
Zatančíme si?
Podívej, mami! Tancuju!
Malý papillon.
Všechno bylo, jak má být.
Věděli, že jsou šťastní, když spolu žijí jako rodina
a mají se rádi.
Až budu král, dyly dyly,
bude dobře.
Levandule, dyly dyly,
je jak nebe,
ty máš rád mě, dyly dyly,
a já tebe.
Ale zármutek může zavítat do každého království,
i do toho nejšťastnějšího.
A tak přišel i do Elčina domova.
Je mi velice líto.
Děkuji vám, pane doktore.
Muselo to pro vás být těžké.
Pojď.
Elko.
Elko, moje drahá.
Prozradím ti tajemství.
Velké tajemství, které ti pomůže
v životě překonat všechna trápení.
Pamatuj si.
Buď odvážná a laskavá.
Máš víc laskavosti v malíčku,
než mnoho lidí v celém těle.
V laskavosti je větší síla, než si myslíš.
-A kouzlo. -Kouzlo?
Opravdu.
Buď odvážná a laskavá, má drahá.
Slibuješ?
Slibuju.
Dobře.
A...
Už brzo budu muset odejít.
Prosím tě, odpusť mi.
To víš, že ti odpouštím.
Mám vás ráda.
Mám tě rád, miláčku.
Mám tě ráda.
Čas běžel a z bolesti zůstala jen vzpomínka.
V srdci se Elka nezměnila.
Pamatovala si, co slíbila mamince.
Že bude odvážná a laskavá.
Její otec se však hodně změnil.
Ale doufal v lepší časy.
"A pak domů.
"Radostně jsme se ženou zpívali
"a jestli kdy žil muž šťastnější než já,
"nevím o něm."
Tím dnes končí pan Pepys.
Mám ráda šťastné konce. Ty ne?
Ty mám nejradši.
Tak to má být.
Elko.
Dospěl jsem k názoru, že je možná načase
začít novou kapitolu.
Opravdu, otče?
Možná si vzpomínáš, že jsem se před časem
na cestách seznámil s panem Francisem Tremainem.
Ano.
Není mistrem cechu obchodníků s látkami?
Byl.
Bohužel už umřel.
Jeho vdova,
počestná žena,
je teď samotná,
i když je ještě v nejlepších letech.
Bojíš se mi to říct.
Nemusíš se bát.
Když tě to učiní šťastným.
Ano.
Šťastným.
Myslíš, že bych ještě mohl dostat šanci,
i když jsem si myslel, že s tím je navěky konec?
Ale ovšem, tatínku.
Bude tvou nevlastní matkou.
A budeš mít dvě milé sestřičky.
Buď odvážná a laskavá.
Vítejte, dámy. Vítejte!
Je hubená jako tyčka!
A ty vlasy!
Jste velmi laskavý.
Vítejte. Ráda vás poznávám.
Máš moc pěkné vlasy.
-Díky. -Měla bys jít ke kadeřníkovi.
Určitě máš pravdu.
-Mám vás provést po domě? -Co říkala?
Chce nám ukázat ten jejich statek.
-Asi je na něj hrdá. -Mají zvířata vevnitř?
To je vskutku okouzlující.
Lucifere.
Její budoucí nevlastní matka byla náruživá žena vybraného vkusu.
Také ona poznala zármutek.
Ale obratně ho skrývala.
Neřekls mi, že máš tak krásnou dceru.
V tom je celá její...
Její matka.
Ovšem.
Co se tu mamá zdá okouzlující?
Lže. To se prostě sluší.
Sklapni.
Jak dlouho tu už vaše rodina bydlí?
Přes dvě stě let.
A za celou tu dobu jste tu to neobměnili?
Anastázie, mlč.
Budou si myslet, že to myslíš vážně.
Elčina macecha, žena plná elánu,
se rozhodla vrátit do domu život a smích.
Vy jste hrozný, barone.
Štěstěna mi opět přeje.
Podívejme, kdo tady má svůj večírek.
Jacqueline, Teddy, Matilda a hamoun Gusík.
A jejda!
Ty jeden!
Co máš za lubem, Lucifere?
Jacqueline je můj host a žrát hosty je zakázáno.
No tak, máš dost svého kočičího krmení.
My dámy si musíme pomáhat.
Utíká ti večírek.
Určitě je jako všechny ostatní.
Zítra ráno odjíždím, Eli.
Ale vždyť jsi...
Sotva ses vrátil z minulé cesty.
Musíš jet?
Je to jen na pár měsíců, miláčku.
Co ti mám z ciziny přivézt?
Tvoje sestry,
tedy nevlastní sestry, chtěly
slunečníky a krajky.
Co by sis přála ty?
Přivez mi to první, co ti cestou padne do oka.
To je zvláštní přání.
Budeš si to muset vzít s sebou na cestu
a myslet na mě, když se na to podíváš.
A pak mi to přineseš, takže budeš taky zpátky.
A to si přeju ze všeho nejvíc.
Aby ses vrátil.
Ať se děje co chce.
Vrátím se.
Elko, až budu pryč,
buď hodná na svou nevlastní matku
a na nevlastní sestry, i když to s nimi je
někdy těžké.
-Slibuju. -Díky.
Vždycky tu nechávám kousek sebe, Elko.
Pamatuj si to.
A tvá matka je tu taky, i když ji nevidíš.
Je srdcem našeho domu.
A proto si musíme našeho domova vážit.
Stýská se mi po ní.
A tobě?
Hrozně.
Nezapomeň na ty krajky! Nutně je potřebuju!
A na můj slunečník!
Kvůli mé pleti!
To je kůže, kdybys to nevěděl!
Na shledanou!
Na shledanou, Elko!
Mám tě ráda!
Já tebe taky!
Na shledanou!
Elko, drahá.
No tak, nebreč.
Ano, paní matko.
Tak mi neříkej.
"Madam" stačí.
Nemám tu žádné místo kvůli těm tvým hadrům.
Tak se smrskni!
Anastázie a Drisella se vždycky dělily o pokoj.
Jsou to tak milá děvčata.
Nebo bys mohla úplně zmizet!
To by se ti tak líbilo!
Občas bych ti nejradši vyškrábala oči!
Myslím, že je jim v jejich pokoji poněkud těsno.
Můj pokoj je druhý největší po vašem a otcově.
Třeba by se mohly podělit o něj.
To je úžasný nápad.
Ty jsi ale hodná holčička.
Můžu se přestěhovat...
Na půdu.
No jistě.
Na půdu?
Ano.
Jenom dočasně, než budou hotové ostatní pokoje.
Půda je pěkná a vzdušná
a nebudeme tě tam obtěžovat.
Byla by ještě útulnější, kdyby sis tam vzala tohle harampádí.
Budeš mít rozptýlení.
No...
Tady mě nikdo nebude rušit.
Ahoj, Gusíku.
Do toho, Gusíku, dokážeš to.
Tak tady se schováváte.
Zdá se, že já taky.
Tak dobře.
Kdo mi pomůže?
Prosťačka.
To je poslední kapka.
Sestřička si povídá s červotočem.
Jak je tu útulno!
Žádné kočky
a žádné nevlastní sestry.
Máme za sestru husu.
Já mám dvě.
Já tě slyšela!
-S kým to mluví? -Je blázen.
Zpívej, slavíčku
-Dobré ráno. -Dobrýtro, slečno Elko.
Dobré ráno, Tome!
Zpívej...
Zdravíčko! Můžu si...
To je krásné vajíčko. Výborně, Chantecler.
Díky.
-Dobré ráno. -Dobré ráno.
Díky, slečno Elko.
Rádo se stalo.
Elko!
Probuďte se, děvčata! Je čas na oběd!
Rána Elčiným nevlastním sestrám neseděla.
A nedostávalo se jim talentu na domácí práce.
Vlastně se jim nedostávalo talentu na cokoli.
Šel s milkou svojí mládenec,
hola héj, hola hou,
houpy houpity hou!
Chtěl připravit ji o věnec.
Byl máj,
ten čas jarnííí!
Byl máj,
ten čas jarnííí!
Buď zticha.
Elčino potěšení byly dopisy, které jí otec posílal z cest.
Týdny a měsíce ubíhaly,
ale každý den přicházely jeho pozdravy z dalekých krajů.
Slečno Elko, poštovní vůz!
Až jednoho odpoledne...
Co je, Johne?
Slečno Elko.
Jde o vašeho otce.
Na cestě onemocněl.
Zemřel, slečno.
Je mrtev.
Až do konce mluvil jen o vás, slečno.
A o vaší matce.
Tohle vám mám odevzdat.
A co moje krajky?
A můj slunečník?
Nechápete snad? Na tom už nezáleží.
Jsme zruinované.
Jak budeme žít?
Děkuji vám.
Muselo to pro vás být těžké.
Vskutku, jak měly žít?
Musely se uskrovnit.
Elčina macecha propustila služebnictvo.
Její nevlastní matka a sestry
se k ní chovaly nepěkně.
A nakonec viděly v Elce
spíš služku než sestru.
A tak Elka dělala všechnu práci.
To bylo dobře, protože tak zapomínala na svůj žal.
To aspoň říkala její macecha.
Ona a její dvě dcery ochotně
poskytovaly Elce spoustu rozptýlení.
Je nutno říci, že s ní sdílely jídlo, které jedly,
nebo spíš zbytky ze svého stolu.
Měla jen málo přátel.
Nebo spíš, její přátelé byli malí.
Tady jste.
Povečeříte se mnou?
Ale k přátelům, které měla, se chovala laskavě
a velkoryse.
Vaše tabule.
Někdy na konci dne
bylo na půdě moc zima na to, aby tam spala,
a tak ležela před krbem u skomírajících uhlíků,
aby se zahřála.
Myslela jsem, že snídaně je připravena.
Je připravena, madam.
Jen přikládám na oheň.
Můžeš nás v budoucnu volat, až když je všechna práce hotova?
Jak si přejete.
Elko, co to máš na tváři?
Prosím?
Popel z ohniště.
Umyj se.
Naklepeš nám popel do čaje.
Už vím, jak jí budeme říkat! Popelucha.
Já bych tu špínu nesnesla.
Špinavá Elka.
Popelka!
Tak ti budeme říkat.
Děvčata,
vy jste tak chytroučké.
Pro koho je tohle?
Zapomněly jsme na někoho?
To je moje místo.
Zdá se mi příliš, abys připravovala snídani,
podávala ji a ještě s námi jedla.
Nejedla bys radši, až budeš mít po práci, Elko?
Nebo ti mám spíš říkat Popelko?
Popelka.
Jména mají moc, jako kouzelná zaříkadla.
A najednou se jí zdálo, že její nevlastní matka a sestry
ji opravdu proměnily v pouhou popelku
a nádenici.
Prrr!
Utíkej!
Rychle, nebo tě chytí!
Běž!
Prr! Zpomal!
Možná bylo lepší, že Elčiny sestry byly kruté.
Kdyby neutekla do lesa,
možná by nikdy nepotkala prince.
Zpomal! Prr!
Zpomal!
Klid! Zpomal!
Slečno!
Slečno! Není vám nic?
Počkejte!
Nic mi není, děkuji.
Prr!
-Ach! -Tak.
Není vám nic?
Nic mi není, ale jeho jste vyděsil málem k smrti.
Koho?
Toho jelena.
Co vám udělal,
že ho takhle honíte?
Musím přiznat, že dnes ho vidím prvně.
Je to váš kamarád?
Známý.
Zrovna jsme se potkali.
Podívala jsem se mu do očí
a on do mých
a měla jsem pocit, že toho má v životě ještě hodně před sebou.
To je všechno.
Slečno, jak vám říkají?
Na tom nezáleží.
Neměla byste být v hlubokém lese takhle sama.
Nejsem sama. Jsem tu s vámi, pane...
Jak říkají vám?
Vy nevíte, kdo jsem?
Tedy...
Říkají mi Kit.
Aspoň otec mi tak říká,
když má dobrou náladu.
A...
Kde bydlíte, pane Kite?
V paláci.
Můj otec mě učí svému řemeslu.
Jste učedník?
Tak nějak.
To je výborné.
Zacházejí s vámi dobře?
Nejspíš líp, než si zasloužím.
A vy?
Zacházejí se mnou tak dobře, jak dovedou.
To je mi líto.
Není to vaše vina.
Nejspíš ani vaše.
Není to tak zlé.
Jiní jsou na tom určitě hůř.
Musíme
prostě být odvážní a laskaví.
Ano.
Máte pravdu.
Přesně tak to cítím.
Nedovolte, aby mu ublížili.
Jsme na lovu. Tak to chodí.
Že to tak chodí, ještě neznamená, že by to tak mělo být.
Zase máte pravdu.
Tak...
Tak ho nechte běžet.
Nechám.
Děkuji vám, pane Kite.
Tady jste, Vaše...
Kite! Kite!
Kite! Hned tam budu.
Měli bychom jet,
pane Kite.
Jak jsem říkal.
Hned tam budu.
Doufám, že se ještě uvidíme, slečno.
Já také.
Jako bys byl první, kdo potkal hezkou holku.
Nebyla to žádná hezká holka!
Teda byla to hezká holka,
ale to není všechno.
Ne? Viděl jsi ji poprvé.
Co o ní můžeš vědět?
Říkals, že když jsi potkal matku, měls hned jasno.
To je něco jiného. Tvá matka byla princezna.
Stejně bys ji miloval.
Nikdy bych ji nepotkal,
protože by to nebylo vhodné.
A otec by mi řekl, co já teď říkám tobě.
A já bych poslechl.
-Ale neposlechl. -Ale ano.
-Ale ne. -Ale ano.
-Ne. -Máš pravdu.
Jak je na tom?
Vaše Veličenstvo...
To není zapotřebí.
Pokud tak dlouho hledáte slova, je mi vše jasné.
Otče...
Cesta všeho těla, synu.
Pojď.
Přijdeme pozdě.
A dochvilnost je
výsadou princů.
Jeho Veličenstvo!
Otec s vámi jistě mluvil o vašem chování v lese.
Je to snad vaše starost, velkovévodo?
Vaše starosti jsou mé starosti, Vaše Výsosti.
Není možné nechat jelena utéct.
Že to tak chodí, ještě neznamená, že by to tak mělo být.
Nebo tak nějak.
Mistr Phineus, mistr malířského štětce, vás trpělivě očekává.
Ať vypadá na ženění, mistře Phineusi.
Musíme přilákat vhodnou nevěstu,
i když mě vůbec neposlouchá.
Budu se snažit, Vaše Veličenstvo.
Ale nedokážu zázraky.
Úžasné plátno, mistře Phineusi.
Děkuji.
Jako by se vyznal v umění.
Takže tyhle portréty
opravdu pošleme do ciziny,
aby přilákaly vybranou společnost na ten ples, na kterém tak trváte?
Je to tradice. Oblíbená tradice.
Vybereš si na něm nevěstu.
Fascinující.
Když se musím oženit, nemůžu si vzít třeba poctivou venkovanku?
Kolik pluků nám ta poctivá venkovanka poskytne?
Jak posílí naše království?
Jsme malé království mezi velkými mocnostmi, Výsosti.
Žijeme v nebezpečném světě.
Poslyš, chlapče.
-Zvedáme, mistře Phineusi. -Dobře.
Chci vidět tebe a království v bezpečí.
Dobrá, otče.
Ale mám jednu podmínku.
Pošlete pozvánky všem, ne jen šlechtě.
Války přinesly zármutek všem.
Co myslíte?
Potěšilo by to lid?
Já tomu nerozumím, Vaše Veličenstvo.
Ale trochu rozptýlení bych neodmítl.
Myslím, že jsme se dohodli.
Ples pro lid
a princezna pro prince.
Zní to jako krok správným směrem, pokud se ptáte...
Neptali jsme se vás.
Omlouvám se. Drzý štětec, drzá barva.
Dolů, Samsone.
Nemám ani polštářek.
Dolů, dolů... Ne tak...
Jsem na zemi.
Jsem doslova na zemi. Promiňte.
Tohle je vlastně výborný úhel.
Skvělé nozdry. Můžeš mi podat delší štětec?
Nevypadáte dobře, slečno.
Vůbec ne.
Proč tam zůstáváte, když s vámi tak zacházejí?
Protože jsem matce a otci slíbila,
že se budu starat o dům, kde byli tak šťastní.
Milovali ten dům.
A teď když jsou pryč, miluji ho za ně.
Je to můj domov.
Slyšte! Slyšte!
Ticho!
"Vězte,
"že za dva týdny v tento den
"se bude v paláci konat
"královský ples.
"Na tomto plese
"si podle starobylého zvyku
"princ vybere nevěstu.
"Dále...
"Na princovo přání
"se tímto oznamuje, že každá dívka v království,
"ať šlechtična či prostá žena,
"je na ples zvána.
"Tak poroučí náš vznešený král."
S dovolením, madam.
Elka se nesmírně těšila, že se setká s učedníkem Kitem.
A její sestry byly lehce zvědavé na setkání s princem.
Narafičím to, aby se do mě zamiloval. Uvidíte!
Tohle je obrovská novina!
Uklidněte se.
Poslouchejte.
Jedna z vás si musí získat princovo srdce.
Když to dokážete, zbavíme se dluhů, do nichž jsme upadly
v tomhle zapadákově!
Budu princezna!
Nebo spíš já
budu princezna!
Vyřídilas nám novinky,
tak co tu ještě děláš?
Okamžitě se vrať do města
a řekni švadleně, ať nám ušije troje plesové šaty.
Troje?
To je od vás velmi milé.
Jak to myslíš?
Že jste na mě myslela.
Na tebe?
Mami, ona si myslí, že ty šaty jsou pro ni.
Chudáčku hloupoučká Popelko. To je ale trapné.
Jsi moc domýšlivá.
Ale ne. Jen jsem chtěla vidět známého.
Řeknu ti to jasně.
Jedny šaty pro Anastázii,
jedny pro Drisellu
a jedny pro mě! A la mode parisienne!
Neví, co to znamená.
Tak dobrá.
To bychom měly.
A teď jdi!
Všechny dívky v království budou prince uhánět.
Musíš to stihnout, než bude mít švadlena práce nad hlavu!
Pověz, co říkala, Drisello.
Mluvím francouzsky, ne italsky!
Proberte se, Výsosti. Jste jako ve snách.
Omlouvám se.
Jste takový už od toho lovu.
To ta úžasná dívka. Nemůžu na ni přestat myslet.
Je spousta dívek.
Ale její duch, její dobrota...
Myslíte, že má sestru?
Nevím.
Nevím o ní vůbec nic.
Třeba vaše záhadná dívka přijde na ples.
Proto jste pozval všechny, nebo ne?
Kapitáne!
Bylo to pro dobro lidu.
No ovšem.
Jsem tak přízemní.
A když přijde?
Řeknete jí, že jste princ.
A princ si může vzít, koho chce.
-Cha! -Cha?
Ano, "cha".
Víte, že můj otec a velkovévoda mi dovolí jen princeznu.
Jestli je ta dívka z lesa tak okouzlující, jak říkáte,
třeba změní názor.
Nadešel den plesu
a celé království
zatajilo dech v očekávání.
Chcete mě za královnu?
Opravdu? Mě?
Utáhni to.
Víc!
Víc.
To je ono!
Jako obrázek, sestřičko.
Nápodobně.
Musíme soupeřit o princovu ruku.
Ale nebudeme proto chovat vůči sobě zášť.
Ale vůbec ne, drahá sestřičko.
Ani by mě nenapadlo tě otrávit, než pojedeme na ples.
Ani tě cestou tam vystrčit z rozjetého kočáru.
Ani ti rozmlátit hlavu o schody, až přijedeme k paláci.
Koneckonců jsme sestry.
A krev není voda.
Ať se princ rozhodne sám.
Jaký asi je?
Co na tom záleží?
Je nepředstavitelně bohatý.
Nechtěla bys ho trochu poznat, než si ho vezmeš?
Vůbec ne. Mohla bych si to rozmyslet.
Vsadím se, že tys ještě s mužem ani nemluvila.
Nebo mluvila, trumpeto?
Jednou.
S gentlemanem.
Určitě s nějakou nulou.
S nějakým tovaryšem.
Ano, byl to tovaryš.
Maminka říká, že všichni muži jsou hlupáci.
Čím dřív to pochopíš, tím líp.
Smím prosit o první tanec?
Princi, vy jste ale rošťák!
-Chci si ji zkusit. -Ne, ta je má.
-Ne! -Ne!
Nebylo to poprvé,
co Elce bylo těch dvou vlastně líto.
Dokázaly být tak ošklivé uvnitř, jako byly hezké navenek.
Můj princ!
Bude milovat mě!
Ale já budu jeho královna!
Když jí macecha nenechala ušít šaty,
Elce se zdálo, že není důvod,
proč by si je neušila sama.
Kromě toho měla pomocníky.
Moje drahé dcerušky.
Když vás tak vidím,
věřím, že jedna z vás prince uloví.
Když si pomyslím, že mám v závodě dva koně!
Dovolím si říci, že mé dcerušky nikdo nezastíní.
Popelko?
Nic vás nestály.
Jsou to matčiny staré šaty.
Sama jsem si je přešila.
Popelka na bále!
Nikdo nechce služku za nevěstu.
Po všem, co jsem udělala...
Nechci vám nic zkazit.
Ani nechci vidět prince.
Ani neuvidíš, protože na ten ples nepůjdeš.
Ale všechny dívky v království jsou pozvané
na králův příkaz.
Právě na krále myslím.
Byla by urážka jeho majestátu,
kdybys přišla do paláce v těchhle starých hadrech.
V hadrech?
Patřily mamince.
Je mi líto, že ti to musím říct,
ale tvá matka měla pochybný vkus.
Jsou tak obstarožní,
že se prakticky rozpadají.
Utrhl se rukáv!
-Jsou na cáry. -A tohle!
Je to směšná stará veteš!
Jak jste mohly?
Jak jinak?
Moje dcery si s tebou nikdo spojovat nebude!
Zničilo by jejich vyhlídky,
kdyby dorazily s otrhanou služkou.
Protože to jsi.
A vždycky budeš.
Pamatuj si!
Na ten ples nepůjdeš!
Hyjé!
Je mi líto, maminko.
Je mi to líto.
Slíbila jsem, že budu odvážná, ale nejsem.
Už ne.
Už nevěřím.
Promiňte.
Můžete mi pomoci, slečno?
Jen kůrku chleba, nebo hrneček mléka.
Ano.
Ano, ano.
Něco pro vás najdu.
Proč pláčete?
To nic.
Nic?
Nic.
Co je miska mléka? Nic.
Ale díky laskavosti se stává vším.
Nechci na tebe pospíchat, ale nemáš moc času, Elko.
Jak to, že mě znáte?
Kdo jste?
Kdo jsem?
Myslela jsem, že na to přijdeš.
Jsem tvá síla kostřička.
Teda víla kmotřička!
To není možné!
Proč ne?
Ty neexistují.
Jsou vymyšlené pro děti.
Nevěřila na ně snad tvá matka?
Neříkej ne, já ji slyšela!
Vy jste ji slyšela?
Láry fáry, láry fáry.
Tak! Jedno po druhém.
Převleču se do něčeho pohodlnějšího.
To je lepší.
Kde jsem to přestala?
Jak jste to...
No jistě.
Uvidíme.
Potřebujeme něco jako kočár.
Ty necky?
Ty nevypadají moc jako kočár.
Ne, ovoce a zelenina se mi zamlouvá víc.
Máte melouny?
Ne.
Kantalupy?
Ani nevím, co to je.
Artyčoky?
Kumkvat?
Masitá rajčata?
Máme dýně.
Dýně?
To by bylo poprvé.
To je vždycky zajímavé.
Většinou s dýněmi nepracuji.
Jsou moc mazlavé.
Podíváme se. To by šlo.
Ano. Nůž?
Prosím.
Děkuji.
Zdravíčko, můj zvláštní oranžový zeleninový kamaráde.
Ušmikneme tě.
Výborně!
Těžká dýně!
Pozor, myši!
No nic.
Uděláme to tady.
Co?
Proměníme dýni v kočár.
Znervózňuješ mě.
-Mám zavřít oči? -Radši ano.
Ale božínku, jen do toho!
Něco se určitě děje.
Víš, trik je v tom...
Zapomněla jsem.
Myslela jsem, kdyby...
Jestli ještě vyroste...
Ano?
Pozor.
To jste měla v plánu?
Myslíš, že měla?
Utíkej!
Do krytu!
Vida!
Kočár.
Opravdu jste má víla kmotřička.
No ovšem.
Neproměňuju dýně jen tak pro někoho.
Kde jsou ty myšky?
Myšky?
Ano.
Myšky, myšky, myšky.
Tady jsou.
Čáry máry, fuk!
Čtyři bělouši.
Gusíku, tobě to ale sluší!
Jak jste to...
Kde jsme to byly?
Máme kočár, koně... Lokajové!
Lokajové?
Zdravíčko, pane Ještěrko.
Čáry máry, fuk!
Zdravíčko!
Přála jste si?
Teď potřebujeme kočího.
Kočího?
Říkala jsem kočího? Myslela jsem husu.
Já nemůžu kočírovat. Jsem husa.
Tak pohyb!
Na místa, nemáme času nazbyt!
Běžte!
Vílo kmotřičko!
Ano?
Moje šaty.
V těchhle šatech tam nemůžu.
-Můžete je spravit? -Spravit?
Vykouzlím ti nové.
Prosím, to ne.
Patřily mamince.
Chtěla bych je mít na sobě, až půjdu do paláce.
Je to skoro, jako by šla se mnou.
Chápu.
Ale nevadilo by jí, kdybych je trochu přišmrncla?
Nevadila by jí hezká modrá?
Ne.
A je to.
Jsou krásné.
Líbily by se jí.
A teď běž. Dělej!
Přijdeš pozdě!
V tomhle jsem nováček!
Jejda.
Zastav ten kočár!
Děkuji.
Moment!
Lepší nemáš?
To nevadí. Nikdo je neuvidí.
Zkazí ti celý vzhled. Honem.
Zuj si je. Jsou pravdu ohavné.
Dáme ti pro změnu něco nového.
Boty mi docela jdou.
Ale...
Jsou ze skla?
Ano.
Jsou velice pohodlné, uvidíš.
Elko, už opravdu musíš jet.
Kmotřičko?
Co je?
A co má macecha a sestry?
Neměj starost.
Postarám se, aby tě nepoznali.
A je to.
Půjdeš na ples!
Elko!
Skoro jsem zapomněla.
Pamatuj, kouzlo nebude trvat věčně.
S posledním úderem zvonu o půlnoci
kouzlo přestane působit
a všechno bude tak jako předtím.
O půlnoci?
O půlnoci.
To je víc než dost času.
-Tak jeď. -Děkuji.
Děkuji.
Huso, jeď!
Na shledanou!
Princezna Mej Mej z Fu-ťienu.
Seldžucká princezna Šahrazáda.
Princezna Chelina ze Zaragozy!
Šonská princezna Imani!
Princezna Hiina z Chryzantémového trůnu.
Paní Tremaineová s dcerami.
Já jsem Drisella.
A já Anastázie.
-Lidi to bude zajímat. -Já jsem chytrá.
Já jsem velmi krásná.
Velmi chytrá slečna Drisella
a velmi krásná Anastázie.
Pojďte!
Lord Veneering.
Koho vyhlížíš?
Nikoho.
Tu dívku z lesa?
Proto jsi byl tak velkorysý s pozvánkami.
Otče, bylo to pro lid.
Vím, že lid miluješ, Kite.
Ale taky vím, že ti zamotala hlavu.
Ale potkal jsi ji jen jednou, tam v lese.
A přece chceš, abych si vzal dívku, kterou potkám poprvé dnes.
Princeznu.
Princeznu, nebo nikoho.
Otevřete bránu! Ještě někdo přijíždí.
Představuji vám Její Výsost princeznu Chelinu ze Zaragozy.
Jste tak hezký jako váš portrét.
A vaše královstvíčko je rozkošné.
Doufám, že princezně nebude v našem královstvíčku těsno.
Slečno Elko.
Děkuji.
Bojím se, pane Ještěrko.
Jsem jen obyčejná holka, ne princezna.
A já jsem jen ještěrka, ne lokaj.
Užijte si to, dokud můžete.
Vaše Veličenstvo, Vaše Výsosti,
dámy a pánové,
vážení hosté a lidé naší země,
princ si nyní vybere partnerku k prvnímu tanci.
Zahajuji náš ples!
Omluvte mě.
Hluboce se omlouvám, Vaše Výsosti.
Nevím, co se stalo.
Pane Kite.
Jste to vy,
není-liž pravda?
Ano.
Vaše Výsosti...
Pokud smím...
Chci říci...
Bylo by mi velkým potěšením,
kdybyste mě poctila tím, že vás budu moci poprosit
o první...
Tanec?
Ano, tanec.
To je ono.
Dívají se na vás.
Věřte mi, dívají se na vás.
Kdo je to?
Nemám tušení.
Kdo je to, mamá?
Nejsem si jistá, ale nevěstí to nic dobrého.
Má nádherné šaty.
-A je moc hezká. -Soustřeďte se!
Musíte princovi zamotat hlavu! Tak jděte!
Nikdo nás nevyzval k tanci.
Pánové, představuji vám své dcery Anastázii a Drisellu.
Tak běžte!
Úsměv!
Pojďte se mnou.
Jděte tamhle. Usmívejte se!
Takže ty jsi ten princ!
Ne ten princ.
Na světě je mnoho princů.
Já jsem jenom jeden z nich.
Ale tvoje jméno není Kit.
To tedy je. A můj otec mi tak pořád říká,
když je na mě výjimečně nenaštvaný.
Ale nejsi učedník.
Jsem. Vladař učedník.
Teprve se učím svoje řemeslo.
To snad ne!
Odpusť mi, prosím tě.
Myslel jsem, že by ses ke mně chovala jinak, kdybys to věděla.
Já jsem tě měl za prostou venkovanku
a teď vidím, že jsi jen nechtěla ohromit prostého vojáka.
To těžko.
Už žádná další překvapení?
Žádná další překvapení.
To jsi ty?
Nesnáším své portréty. Ty snad ne?
Mě nikdo nikdy nemaloval.
Ne? To by měli.
Kdo je to?
Nepředstavila se, Vaše Milosti.
Ty ses nezeptal?
Byl jsem bez dechu, Milosti.
Představoval jsem princeznu Blodwyn z Llanfairpwllgwyngyllgogerychwyr...
Zmlkni, prosím tě.
Zmlknout? Ale jistě.
To je neuvěřitelné!
Ne! To není ona!
Nebudeš jim na plese scházet?
Možná.
Ale nevracejme se ještě.
Co se děje?
Až se vrátím, pokusí se mě zpárovat s dámou podle jejich gusta.
Mám se oženit výhodně.
Výhodně pro koho?
To je dobrá otázka.
Určitě máš právo vybrat si podle svého srdce.
Musím vzít do úvahy královo přání.
Je to moudrý vladař a milující otec.
Třeba změní názor.
Obávám se, že na to nemá moc času.
Chudáčku Kite.
Lidé říkají, že je princezna.
Zdá se, že princ je do ní blázen.
Šla přímo za ním.
Musíte uznat, že neztrácí čas.
Ale jestli je princezna, mohlo by to být dobré.
Už jsem slíbil, že si vezme princeznu Chelinu.
Ale...
Odpusťte, Vaše Milosti.
Nechtěla jsem rušit.
Ne, vy mi odpusťte, madam.
Vaše tajemství je u mě v bezpečí.
Tohle místo jsem nikdy nikomu neukázal.
Tajná zahrada.
To je krása!
Prosím.
To bych neměla.
Ale měla.
-To ne. -Ale ano.
Tak dobře.
Smím?
Prosím.
Je z křišťálu.
A proč ne?
S dovolením.
Děkuji.
Tak.
Proč mi neřekneš, kdo opravdu jsi?
Kdybych ti to řekla, všechno by se mohlo změnit.
To nechápu. Můžeš mi aspoň říct své jméno?
Jmenuji se...
Musím odejít.
Těžko se to vysvětluje.
Ještěrky a dýně a tak.
Počkej!
Kam jdeš?
Byl jsi moc milý.
Děkuji za překrásný večer. Bylo to nádherné.
Každá vteřina!
"Ještěrky a dýně."
S dovolením.
Omlouvám se! Moc se omlouvám.
Božínku!
Můj princi!
Máte tu špatnou!
Potřebuje její jméno!
Já vím!
Zjisti její jméno, nemehlo!
To opravdu bolelo!
Vaše Veličenstvo.
Mladá dámo.
Omlouvám se.
To nic, má drahá.
Chtěla jsem vám říci, Veličenstvo,
že neznám milejšího člověka, než je váš syn Kit.
Je tak hodný a odvážný.
Doufám, že víte, jak moc vás má rád.
Omluvte mě!
Počkej!
Kam jdeš?
Honem!
Vrať se!
Honem!
Rychle, pane Huso!
Počkej!
Pozor!
Kapitáne, mého koně!
Ne!
Může to být léčka, jak vás vylákat z paláce.
Váš otec vás potřebuje zde.
Kapitáne!
Dobře jsem se bavil.
A vy jste si musel vybrat právě ji!
Ano.
Rychle, pane Huso!
Hyjé!
Opatrně, pane Huso!
Božínku!
Ty tam!
Jménem krále, zastav!
To přichází pěkně nevhod.
Zastav!
Co dělat?
Ano!
Otevři to!
Jejda!
To ne.
Promiňte.
Je moc pohodlný, uvidíte.
Sklapni!
Popelko!
Popelko! Budeme ji muset probudit.
Popelko!
Probuď se, lenochu!
Čaj a tác sušenek.
Vítejte zpátky!
-Jsi nějaká veselá. -A mokrá!
Prošla jsem se v dešti, abych se rozveselila.
To je typické.
Čaj.
Nebyla to jen slova.
Naše duše se setkaly.
Přesně. Má duše a princova.
Tvá duše byla u občerstvení.
Nevidělas, jak se mnou tančil.
Tančil s tebou?
Ani na tebe nepromluvil.
Nebyla to naše vina, matko. To ta holka.
Ta tajemná princezna.
Tajemná princezna?
To je ale hezké.
Nebyla to žádná princezna.
Nadutá vetřelkyně, která se jen předváděla.
Prosím?
Vulgární mladá koketa. Přišla si na ples
bez jakéhokoli doprovodu
a ke všeobecnému zděšení se vrhla na prince.
A on s tou obludou tančil.
-Ano? -Ano.
Byla to škoda.
Byl příliš zdvořilý, aby ji přede všemi vyhodil.
Aby se ta domýšlivá ženština ještě víc neztrapnila,
-odvedl ji stranou. -A vynadal jí.
Ale odmítla odejít
a stráže ji vyhnaly z oslavy!
Mně je prince líto. Má tak špatný vkus.
Jsou pro sebe stvoření.
Na tom nezáleží, děvčata.
Ples byla jen záminka.
Princ se nemůže oženit z lásky.
Slíbili ho princezně Chelině ze Zaragozy.
Velkovévoda mi to sám řekl.
To je nefér.
Ano.
Tak to na světě chodí.
Nazdárek.
Děkuji vám za pomoc.
Bylo to jako sen.
Lepší než sen.
Elka se nemohla dočkat, až si zapíše, co se stalo,
aby si všechno zapamatovala,
jako by vyprávěla mamince a otci
o plese v paláci a o svém setkání s princem.
Hlavně o setkání s princem.
Přišel jsi.
To je dobře.
Ach, otče.
Neopouštěj mě.
Musím.
Nesmíš zůstat sám.
Ožeň se.
Vezmi si princeznu Chelinu.
Co kdybych ti to přikázal?
Mám tě rád a ctím tě, ale to neudělám.
Nemusíme hledat posilu a pomoc
mimo naše hranice.
Máme vše, co je zapotřebí.
Jen potřebujeme odvahu a laskavost, abychom to viděli.
Je to tak.
Teď jsi svým pánem.
Dobře.
A možná v tom krátkém čase, který mi zbývá,
ti můžu být otcem, jakého si zasloužíš.
Nesmíš se oženit kvůli prospěchu.
Musíš se oženit z lásky.
Najdi tu dívku.
Najdi ji.
Tu, o níž všichni mluví.
Tu zapomnětlivou,
-která ztrácí střevíčky. -...ztrácí střevíčky.
Hlavu vzhůru, chlapče.
Děkuji ti, otče.
Já ti děkuji, Kite.
Mám tě rád, synu.
Mám tě rád, otče.
Když uplynul smutek, rozeslali prohlášení.
Slyšte! Slyšte!
Slyšte!
Vězte, že náš nový král
tímto vyznává svou lásku
záhadné princezně,
jež měla
na plese křišťálové střevíčky.
Žádá, aby se dostavila do paláce,
a pokud bude svolná,
neprodleně si ji vezme za ženu.
Se všemi náležitými obřady.
Hledáš tohle?
Musí to být zajímavý příběh.
Povíš mi ho?
Ne?
Inu dobrá.
Já ti povím příběh.
Bylo nebylo,
žila jedna krásná dívka,
která se vdala z lásky.
A měla dvě milé dcery.
Všechno bylo dobré,
až jednoho dne její manžel,
světlo jejího života, zemřel.
Podruhé
se vdala kvůli svým dcerám.
Ale toho muže jí osud také vzal.
A každý den se musela dívat na jeho milované dítě.
Doufala, že provdá
jednu ze svých krásných, hloupých dcer za prince.
Ale tomu zamotala hlavu dívka s křišťálovými střevíčky.
A tak
od té doby žiju nešťastně.
Zdá se, že můj příběh je u konce.
Teď mi pověz ten svůj.
Ukradla jsi ho?
Ne.
Dostala jsem ho.
Dostala?
Dostalas ho. Nic není zadarmo.
Za všechno se musí platit.
To není pravda.
Laskavost je zadarmo. Láska je zadarmo.
Láska není zadarmo.
Takhle mi zaplatíš,
jestli chceš mít, co si přeješ.
Nikdo ti neuvěří, špinavé služce bez rodiny,
když si budeš dělat nároky na princovo srdce.
Ale když tě přivede úctyhodná žena,
nebudou tě přehlížet.
Až se vdáš,
učiníš mne hlavou královské domácnosti.
Anastázii a Drisellu provdáme za bohaté šlechtice.
A já budu ovládat toho hocha.
Ale on není hoch.
A kdo jsi ty?
Jak bys vládla království?
Radši to nech na mně.
Tak všichni dostaneme, co chceme.
Ne.
Ne?
Nedokázala jsem před vámi ochránit otce,
ale ochráním prince a království,
ať se mi stane cokoli.
Tak to je chyba.
Ne!
Proč?
Proč jste tak krutá?
Já to nechápu.
Snažila jsem se být k vám laskavá.
Ty? Laskavá?
Ano.
Nikdo si nezaslouží, jak jste se mnou jednala.
Proč to děláte?
Proč?
Protože jsi mladá, nevinná a dobrá.
A já...
Ne!
Mohu se zeptat, odkud to máte?
Od otrhané služky v mém domě.
Záhadná princezna je obyčejná holka.
Představíte si, jak jsem byla zděšená, když jsem jí na to přišla.
Nikomu jste to neřekla?
Ani vlastním dcerám.
Nikdo se nemusí dozvědět pravdu.
Ušetřila jste království velkou ostudu.
Ráda bych, aby to tak zůstalo.
Vyhrožujete mi?
Ano.
Co chcete?
Chtěla bych být hraběnkou.
A žádám výhodné manželství pro obě své dcery.
Platí.
A ta holka?
Udělejte s ní, co chcete.
Nic pro mě neznamená.
Kde?
Pohozený u silnice.
-Našli jste ji? -Tu dívku?
Ne, zmizela.
Musí být důvod, proč zmizela.
Možná jí zabránili, aby se ozvala.
Neztrácejte naději, Kite.
Naopak, ztraťte naději a najděte moudrost.
Lid potřebuje vědět, že království je v bezpečí.
Že král má královnu a země bude mít dědice.
Chtějí jistou budoucnost!
Souhlasím! Tak se ujistíme.
Já jsem král.
Budeme tu záhadnou princeznu hledat,
i kdyby se nechtěla nechat najít.
Musím ji znovu vidět.
A jestli ji nenajdou,
pak si pro blaho království musíte vzít princeznu Chelinu.
Pro blaho království.
Dobrá, souhlasím.
Ale Vaše Výsosti...
Ale vyvinete veškeré úsilí.
Ovšem, Vaše Veličenstvo.
Máte mé slovo.
Další.
Střevíček putoval křížem krážem po celém království,
zkoušeli ho všem dívkám, vznešeným, prostým i všem ostatním.
Božínku!
Vy první, paní.
Zkusím to.
Tak dobrá. Kam se mám posadit?
Hopla!
Opatrně, mám trochu nateklou nohu.
Byla jsem...
To ty kvasinky.
Velkovévoda dodržel své slovo.
Vyvinul veškeré úsilí, aby princi dokázal,
že záhadná princezna není k nalezení.
Padne!
-Nepadne vám. -Ale padne!
-Nepadne. -Je můj!
-Já jsem záhadná princezna! -Vraťte mi ten střevíček.
Vezměte jí ho!
Neberte mi ho, prosím!
Prosím, je můj!
Z cesty střevíčku!
Můžu zkusit druhou nohu?
To nemyslím.
Ať to zkoušeli jakkoli,
kouzelný střevíček nepadnul ani těm nejzpůsobilejším pannám.
Našli jsme vám záhadnou princeznu!
Co je, kapitáne?
Nenašli jsme ji.
Jsem zklamaný za našeho krále.
Prosím vás! Neklesejte na duchu.
Zbývá ještě jeden dům.
Musíme hledat všude.
-Koně! -Koně!
Matko, to je naše příležitost!
Pusťte je dovnitř!
Pánové! To je ale milé překvapení.
Můžeme vás na chvíli vyrušit?
Ale jistě, Vaše Milosti.
Prosím, tudy.
Elka nevěděla, kdo je dole.
Ani ji to nezajímalo.
Za ní určitě nikdo nepřišel.
Jacqueline, přestaň!
Srazil se.
Zkuste to znovu.
To by stačilo!
Ty máš rád mě
Elka byla smutná, ale nezlomená.
Věděla, že ten ples
a čas strávený s princem
se změní v krásnou, vzdálenou vzpomínku
jako její vzpomínky na otce a matku
a na radostné dětství.
Padne mi!
Bohužel, slečno.
Levandule, dyly dyly,
je jak nebe,
ty máš rád mě, dyly dyly,
a já tebe.
Dobrá.
Splnili jsme svůj úkol, kapitáne.
Ale možná se na nás osud ještě usměje, děvčata.
Zajisté, madam.
Až budu král, dyly dyly,
bude dobře.
Levandule, dyly dyly,
je jak nebe,
ty máš rád mě,
dyly dyly,
a já tebe.
Pěj, ptáčku, pěj, dyly, dyly
muziko hraj,
pak by měl být na světě ráj.
Slyšíte, Vaše Milosti?
Pojedeme, kapitáne.
Moment.
Madam,
není ve vašem domě ještě nějaká dívka?
Ne.
Naučila se vaše kočka zpívat?
To by už pro dnešek stačilo, kapitáne. Pojedeme.
Ale ona lže, Milosti.
Nesmysl. Té dámě věřím. Odjíždíme.
Velkovévodo!
Vaše Veličenstvo.
Jak půvabný zpěv. Chce se mi chvíli prodlít.
Vaše Veličenstvo, nevím...
Kapitáne, můžete se podívat?
S radostí, Vaše Veličenstvo.
Ty máš rád mě, dyly dyly,
a já tebe.
Tak vidíte!
Říkala jsem vám, že tu nikdo důležitý není.
To uvidíme.
Slečno.
Prosím a žádám vás, abyste předstoupila před svého krále.
Zakazuju ti to!
A já vám zakazuju jí to zakazovat!
Chcete se protivit královu důstojníkovi?
Jste snad císařovna?
Světice?
Bohyně?
Jsem její matka.
Nikdy jste nebyla
a nikdy nebudete má matka.
Pojďte, slečno.
Pamatuj si, kdo jsi, ničemnice!
Bude stačit to, kým skutečně je?
Tentokrát jí žádné kouzlo nepomůže.
To je možná největší riziko, které kdy podstoupíme.
Ukázat se, jací skutečně jsme.
Buď odvážná a laskavá.
Kdo jste?
Jsem Popelka.
Vaše Veličenstvo,
nejsem princezna.
Nemám kočár,
ani rodiče,
ani věno.
Ani nevím, jestli mi ten krásný střevíček padne.
Ale
jestli padne,
vezmete si mě takovou, jaká jsem?
Prostou venkovanku, která vás miluje?
Samozřejmě.
Ale jen když si mě vezmete takového, jaký jsem.
Učedníka, který se teprve učí své řemeslo.
Prosím.
Popelko!
Elko!
Má drahá sestro! Je mi to tak líto.
Tak líto.
Půjdeme?
Odpouštím vám.
Tak či onak
Popelčina macecha a její dcery
brzo odjely s velkovévodou
a už nikdy se do království nevrátily.
Měli by se rádi.
Musíme nechat namalovat tvůj portrét.
Ale ne. Nemám ráda své portréty.
Buď laskavá.
A odvážná.
A všechno bude dobré.
Jsi připraven?
Na všechno, dokud budu s tebou.
Má královno.
Můj Kite.
A tak se Kit a Elka vzali.
A jako její víla kmotřička vám můžu povědět,
že je považovali
za nejspravedlivější a nejlaskavější vladaře, jaké království kdy mělo.
Elka dál viděla svět ne takový, jaký je,
ale jaký by mohl být,
když věříte v odvahu,
laskavost a občas
taky trochu na kouzla.
KONEC
POPELKA
České titulky Vít Bezdíček
Kam se všichni poděli?